Справа № 2040/7173/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 р.Справа № 2040/7173/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М. ,

за участю секретаря судового засідання Жданюк Г.О.,

представника позивача Вітер Н.В.,

представника відповідача Коваленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.12.18 року по справі № 2040/7173/18

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив суд:

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 24.07.2018 року про відмову в оформленні громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 15.02.2018 року;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 31.05.2006 року за заявою від 15.02.2018 року;

- встановити судовий контроль за виконанням Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області надати звіт про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, на виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду, яким зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківський області повторно розглянути заяву позивача від 15.02.2018 про оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з втратою посвідки на постійне проживання в Україні ОД № 76/2006 від 31.05.2006 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківський області за результатами розгляду заяви прийнято рішення про відмову в оформленні посвідки на підставі п.п.9 п.62 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 321.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 адміністративний позов задоволено. Скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 24.07.2018 про відмову в оформленні громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 15.02.2018. Зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 31.05.2006 за заявою від 15.02.2018. Стягнуто на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, код 37764460) суму сплаченого судового збору у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 5119,00 грн. (п'ять тисяч сто дев'ятнадцять гривень 00 копійок).

Не погодившись з рішення суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 09.04.2019 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином В'єтнаму, що підтверджується копією паспорту з перекладом на українську мову (а.с. 27-28).

Рішенням ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області на підставі Закону України "Про імміграцію" позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 31.05.2006 року, термін дії - безстроково (а.с.22).

15.02.2018 позивач звернувся з заявою по факту втрати посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 31.05.2006 до Київського відділу поліції ГУ НП в Харківський області та отримав висновок стосовно його заяви в якому повідомлено, що серед знайдених та вилучених документів на ім'я громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 у Київському відділу поліції ГУ НП в Харківський області не значаться. (а.с.24).

21.02.2018 позивач звернувся із заявою від 15.02.2018 р. про обмін посвідки до ГУ ДМСУ в Харківський області, в якій просив видати йому нову посвідку на постійне проживання в Україні, замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні, однак, ГУ ДМС України в Харківський області, у встановлений законом строк, не здійснив оформлення позивачу нової посвідки на постійне проживання та рішенням від 26.02.2018 року відмовив позивачу в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 р. по справі № 820/1684/18 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Київський РВ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області від 26.02.2018 року про відмову в оформленні та видачі громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні серії ОД № 76/2006 від 31.05.2006 в зв'язку з її втратою за заявою від 15.02.2018. Зобов'язано Головне Управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 за заявою від 15.02.2018 у зв'язку з втратою посвідки на постійне проживання в Україні ОД № 76/2006 від 31.05.2006 із зазначенням на останній вільній сторінці його паспортного документа відмітки про отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 по справі №820/1684/18, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 по справі № 820/1684/18 скасовано в частині зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківський області здійснити оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_2 за заявою від 15.02.2018 у зв'язку з втратою посвідки на постійне проживання в Україні ОД № 76/2006 від 31.05.2006 із зазначенням на останній вільній сторінці його паспортного документа відмітки про отримання посвідки на постійне проживання в Україні. Прийнято в цій частині постанову, якою зобов'язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківський області повторно розглянути заяву громадянина В'єтнаму ОСОБА_2 від 15.02.2018 про оформлення та видачу нової посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з втратою посвідки на постійне проживання в Україні ОД № 76/2006 від 31.05.2006 із зазначенням на останній вільній сторінці його паспортного документа відмітки про отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду, відповідачем повторно розглянуто заяву від 15.02.2018 та прийнято рішення від 24.07.2018 про відмову в оформленні громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні на підставі пп. 9 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018 (далі - Порядок № 321) (а.с.30, 36).

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення, слугувало те що, відповідно до пп. 9 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, згідно вимог якого територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, зокрема, у разі, встановлення факту скасування наданого їм дозволу на імміграцію. На запит відповідача ГУДМС України в Одеській області повідомило, що розпочато процедуру скасування виданого позивачу дозволу на імміграцію.

17.07.2018 представник позивача звернувся до ГУ ДМС України в Харківський області з адвокатським запитом № АЗ-351/18 відповідно до якого просив: повідомити про виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 по справі №820/1684/18; повідомити про оформлення ГУ ДМС України в Харківській області нової посвідки на постійне проживання в України гр. Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 з зазначенням номеру та дати оформлення (виготовлення) посвідки; вказати місце, дату та час для отримання ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в Україні із зазначенням на останній вільній сторінці його паспортного документа відмітки про отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

26.07.2018 ГУ ДМС України в Харківський області листом №6301.8.1-15909/63.2-18 повідомив представника позивача, що на виконання рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2018 по справі №820/1684/18 ГУ ДМС України в Харківській області розглянуто заяву громадянина СРВ ОСОБА_2 від 15.02.2018 р. та прийнято рішення - відмовити в оформленні посвідки на постійне проживання на підставі пп. 9 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.

Враховуючи, що ГУ ДМС України в Харківській області, у встановлений законом строк, не здійснило оформлення позивачу нової посвідки на постійне проживання в Україні та не надало позивачу копії прийнятого ним рішення та не погодившись з відмовою відповідача в оформленні посвідки на постійне проживання позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає заступне.

Так, відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідки), посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця на постійне проживання в Україні. Перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для визначення його правового статусу.

Згідно з ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні, є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 визначено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі - Порядок № 321).

Відповідно п. 1, 6 Порядку № 321, посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

У разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну.

Згідно з п. 16 Порядку № 321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб'єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до п. 40 Порядку № 321, для оформлення у зв'язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини, у зв'язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку); 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред'являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Згідно з п. 42 Порядку № 321, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов'язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

До таких дій п. 37 Порядку віднесено перевірку чинності дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, яка перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

Відповідно до п. 43, 46 Порядку № 321, рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Згідно з п. 64 Порядку №321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію; 2) отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 62 Порядку № 321, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в'їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

В спірних правовідносинах питання стосовно прийняття рішення про здійснення оформлення та видачі громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні є похідним питанням від законності дозволу на імміграцію.

Судовим розглядом встановлено, що ГУ ДМС України в Одеській області, яке приймало рішення про документування позивача посвідкою на постійне проживання в Україні, повідомило відповідача листом, що в ході перевірки справи гр. СРВ ОСОБА_2 та законності видачі йому дозволу на імміграцію в Україну ГУ ДМС України в Одеській області розпочато процедуру скасування дозволу на імміграцію даному громадянину (а.с. 88).

Проте, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не було доведено, що дозвіл на імміграцію позивача скасовано та не надано відповідних доказів стосовно цього.

Зі змісту наявних в матеріалах справи відповідей, наданих Державною міграційною службою України на адвокатський запит представника відповідача №8.1-5878/1-18 від 15.08.2018, №8.1-7253/2-18 від 11.10.2018, №8.1-8224/1-18 від 20.11.2018 рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення про скасування посвідки на постійне проживання станом на 14.08.2018, на 10.10.2018 та 19.11.2018 не приймалось (а.с.133, 136, 186).

Отже, рішення про скасування дозволу на імміграцію не приймалось, на теперішній час посвідка позивача на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 31.05.2006 не скасована і є чинною, доказів, які б спростовували вказані факти матеріали справи не містять, а тому, за відсутності, визначених п. 62 Порядку №321, підстав відмови в оформленні або видачі посвідки, відповідач був обтяжений обов'язком вчинення відповідних дій щодо здійснення оформлення та видачі громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні.

Тому, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 24.07.2018 про відмову в оформленні громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні, прийняте за результатом розгляду заяви від 15.02.2018 є протиправним, та таким, що прийнято не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити оформлення та видачу громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 31.05.2006 за заявою від 15.02.2018, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

При цьому, дискреційними є повноваження відповідача - суб'єкта владних повноважень, обирати у конкретній ситуації між альтернативними, кожна з яких є правомірною.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

Згідно з ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Оскільки відповідач у спірних правовідносинах реалізував свої дискреційні владні повноваження та прийняв рішення про відмову у видачі посвідки, протиправність якого встановлена судовим розглядом, тому з метою відновлення порушених справ позивача зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідки на постійне проживання в Україні замість втраченої посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 31.05.2006 за заявою від 15.02.2018, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При задоволенні вказаної позовної вимоги у наведений спосіб, враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в Постановах від 29.03.2018 по справі № 816/303/16, від 03.04.2018 по справі № 815/6881/16, від 13.06.2018 по справі № 815/6768/15.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Стосовно вимог про стягнення судових витрат пов'язаних з правничою допомогою у розмірі 5119,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

З метою підтвердження витрат з оплати правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи, позивачем надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № Д-82/17 від 17.11.2017 з адвокатом Вітер Н.В., додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги № Д-82/17 від 17.11.2017, копії квитанцій ПАТ КБ "ПриватБанк" про сплату коштів в якості оплати послуг адвоката за договором № Д-82/17 від 17.11.2017 в загальній сумі 5000,00 грн., копію акту виконаних робіт №3 від 27.11.2018 до договору про надання правової допомоги № Д-82/17 від 17.11.2017, копію звіту про дебетових та кредитових операціях по рахунку адвоката Вітер Н.В. та на підтвердження поштових витрат, пов'язаних з розглядом цієї справи в розмірі 119,00 грн. надано копії поштових чеків.

Згідно з актом виконаних робіт, адвокатом відповідно до умов договору про надання правової допомоги № Д-65/18, здійснено адвокатські запити (всього на суму 1000,00 грн.), складання позовної заяви (сума 1500,00 грн.), складання клопотання про витребування доказів (у сумі 200,00 грн.), представництво інтересів у судових засіданнях (всього в сумі 900,00 грн.), складання відповіді на відзив (в сумі 1400,00 грн).

Копіями квитанцій ПАТ КБ "ПриватБанк" від 05.09.2018 та 06.09.2018 підтверджено внесення коштів позивачем в рахунок оплати послуг адвоката Вітер Н.В. за договором № Д-82/17 від 17.11.2017 та фактичне зарахування цих коштів на рахунок адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено розмір витрат з оплати правничої допомоги, наданої протягом розгляду справи, а також з урахуванням положень ст. 139 КАС України, суд першої інстанції правомірно стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 5119,00 грн. понесених витрат на правову допомогу на користь позивача.

Крім того, представником позивача подано заяву з питань відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в загальній сумі 2900,00 грн. на користь ОСОБА_2.

На підтвердження понесення позивачем судових витрат протягом розгляду справи надано: копії договору про надання правничої допомоги №Д-82/17 від 17.11.2017 із адвокатом Вітер Н.В., додаткової угоди № 2 від 15.12.2017 договору про надання правничої допомоги №Д-82/17 від 17.11.2017, копію довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" про відкриття розрахункового рахунку на ім'я Вітер Н.В., копію квитанції ПАТ КБ "ПриватБанк" про сплату послуг адвоката за договором №82/17 від 17.11.2017 на суму 2900,00 грн., копію акту виконаних робіт № 5 від 09.04.2019 до договору про надання правничої допомоги №Д-82/17 від 17.11.2017, копії звітів по дебетовим та кредитовим операціях по рахунку адвоката Вітер Н.В. № 1976 за березень 2019 рік.

Відповідно до акту виконаних робіт (надання послуг) №5 від 09.04.2019 року до договору про надання правової допомоги №82/17 від 17.11.2017 позивачу надано послуги на загальну суму 2900,00 грн., а саме: складання відзиву на апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Харківській області 22.03.2019 - 2500,00 грн., представництво інтересів у судовому засіданні 09.04.2019 - 400,00 грн.

Відповідно до положень ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Як передбачено приписами ст.134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладаєтУ від 25.04.2018 № 321.

Згідно із приписами ч .7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, надану протягом розгляду справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2900,00 грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДМС в Харківській області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначе, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та працесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року по справі № 2040/7173/18 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, код 37764460) на користь громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, інпп НОМЕР_1) витрати на правничу допомогу в розмірі 2900 (дві тисячі дев'ятсот) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях М.М. Яковенко
Повний текст постанови складено 12.04.2019 року