Справа № 826/2057/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

11 квітня 2019 року № 826/2057/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірій Р.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Служби безпеки України
про скасування наказів
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «догани»;

- визнати незаконним та скасувати наказ про зниження преміювання ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що оскаржувані накази Служби безпеки України є необґрунтованими, протиправними та такими, що порушують його права, а тому підлягають скасуванню.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи. Зазначив про те, що враховуючи склад дисциплінарного стягнення, відповідач прийняв обґрунтоване рішення щодо зниження ОСОБА_1 розміру преміювання.

Сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи приписи ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Як слідує з позовної заяви, 04.11.2016 на старшого оперуповноваженого 2 сектору 1 відділу 3 Управління ДОД СБ України майора ОСОБА_1 , начальником 1 відділу 3 Управління ДОД СБ України підполковником ОСОБА_2 було накладено дисциплінарне стягнення «догана» за подання до органів суду з позовною заявою копії посвідчення співробітника СБ України, що зі слів керівництва, заборонено наказними нормами СБ України.

Накладення вказаного дисциплінарного стягнення вважає незаконним через відсутність складу проступку та порушення порядку застосування дисциплінарних стягнень до військовослужбовців.

Також вказує, що 11.10.2016 звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва, щодо визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення «сувора догана» (адміністративна справа № 826/15880/16), яке, на його думку, було оголошено незаконно. До позовної заяви було долучено копію службового посвідчення співробітника СБ України.

4 листопада 2016 року, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_1 звернувся до лікаря, яким було відкрито лікарняний та призначено лікування. Однак цього ж дня, на нараді ОСОБА_1 було висловлене незадоволення тим, що він звернувся до суду за захистом своїх прав та оголошено «догану», за використання копії службового посвідчення.

За переконанням позивача, фактично застосування вказаного дисциплінарного стягнення стало результатом подання ним позовної заяви до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Разом з цим, у листопаді 2016 року позивач дізнався, що в результаті накладення незаконного стягнення, з ОСОБА_1 було знято премію, після чого заробітна плата склала близько 7 тисяч гривень.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем наказами та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Розглядаючи вказані доводи у сукупності із здобутими у справі доказами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 №2229-ХП (далі - Закон № 2229), умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України, виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період, є Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджене Указом Президента України «Про внесення змін до Указу Президента України від 7 листопада 2001 року №1053» від 27.12.2007 №1262/2007 (з подальшими змінами та доповненнями). Зазначене Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Службі безпеки України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначаються Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (від 24.03.1999 № 551-XIV).

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами наведеного статуту.

Нормативно-правим актом, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, є Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (від 24.03.1999 № 548-ХІV) .

Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

В силу положень Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту Збройних сил України військова дисципліна досягається, зокрема, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

За статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних сил України передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. У відповідності до статті 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Згідно статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

В силу пункту 83 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно із пунктом 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Відповідно до пункту 86 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Пунктом 87 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

У даній справі судом встановлено, що під час проведення службової наради 04.11.2016 було проаналізовано випадки порушення військової дисципліни.

Зокрема, встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_1 , на якого 11.07.2016 накладено дисциплінарне стягнення, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою про оскарження накладення дисциплінарного стягнення від 11.07.2016. При цьому, до позовної заяви ОСОБА_1 додав копію особистого службового посвідчення.

Даний факт не заперечується позивачем (а.с.3, Том 1).

Поряд з цим, у відомчому нормативно-правовому акті, яким врегульовано порядок оформлення, видачі та обліку службових посвідчень міститься пряма заборона щодо будь-яких дій, пов`язаних з його копіюванням або скануванням (пункт 4.1 Інструкції про порядок оформлення, видачі та обліку службових посвідчень Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління СБ України від 10.12.2014 № 808/ДСК).

Також в матеріалах особової справи ОСОБА_1 знаходиться Пам`ятка про порядок використання службового посвідчення співробітника СБУ (арк. 104 частини четвертої особової справи), якою нагадано про заборону будь-яких дій, пов`язаних з копіюванням, скануванням посвідчення. Із згаданою Пам`яткою позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис від 30.01.2015.

Порушення майором ОСОБА_1 вимог відомчого наказу, яким врегульовано порядок оформлення, видачі та обліку службових посвідчень, 04.11.2016 проаналізовано на службовій нараді керівного та особового складу підрозділу (витяг з протоколу службової наради керівного складу оперативних підрозділів З Управління ДОД СБ України від 04.11.2016, № 7/3-756 від 15.03.2017) та відповідно до пункту «б» статті 68 і статті 97 Дисциплінарного Статуту ЗС України начальником відділу позивачеві оголошено догану.

Поряд з цим, твердження позивача у позовній заяві про те, що притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани 04.11.2016 пов`язано з його зверненням до суду, судом відхиляється як не обґрунтоване.

Стосовно твердження позивача про те, що під час оголошення дисциплінарного стягнення він перебував на лікарняному, суд зазначає наступне.

Згідно довідки № 12 начальника військово-медичної служби В. Магась встановлено, що ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою на амбулаторний прийом до дільничного терапевта ОСОБА_3 04.11.2016, за станом здоров`я йому відкрита довідка тимчасової непрацездатності військовослужбовця №8603. Слід зазначити, що робочий день терапевта за графіком розпочинається о 9 год. 00 хв., при цьому візит ОСОБА_1 зафіксований в журналі амбулаторного прийому за порядковим номером 13. Зваживши на розрахункові норми обслуговування для дільничного терапевта, затверджені наказом Військово-медичного управління СБ України від 29.02.2016 №27, що становлять 4 відвідування за годину на амбулаторному прийомі в поліклініці, можна стверджувати, що ОСОБА_1 перебував на прийомі у лікаря не раніше ніж з 12 години.

Тобто довідку про тимчасову втрату працездатності майору ОСОБА_1 було відкрито після наради, яка розпочалась о 10.00 та завершилась об 11.10 (витяг з протоколу службової наради № 7/3-756 від 15.03.2017). З огляду на викладене твердження позивача про те, що дисциплінарне стягнення позивачу оголошено під час перебування на лікарняному, не відповідає дійсним матеріалам справи. Більше того, факт ознайомлення позивача з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани також підтверджується його особистим підписом на рапорті про накладення дисциплінарного стягнення (арк. 65 частини третьої особової справи).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, покладено на військовослужбовців такі обов`язки свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Статтями 26 і 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Статтею 45 розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

В даній справі застосування до позивача дисциплінарного стягнення саме у вигляді догани за дослідженими судом доказами відповідає критерію об`єктивності та співмірності.

Таким чином, при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді догани на майора ОСОБА_1 посадові особи Служби безпеки України діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Стосовно наказу № 167-ос від 11.11.2016 про зниження розміру преміювання, суд зазначає наступне.

У позовній заяві, ОСОБА_1 зазначає, що у листопаді 2016 року в результаті накладення незаконного стягнення, з нього було знято премію, після чого заробітна плата склала близько 7 тисяч гривень. Однак, з наказом про зменшення премії ОСОБА_1 ознайомлено не було, що і є на думку позивача незаконним.

Водночас, підставою видачі наказу № 167-ос від 11.11.2016, яким знижено розмір преміювання згідно з п.2.3.24 «Преміювання» наказу СБУ від 23 серпня 2008 року № 35 ДСК «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям СБУ», слугував рапорт начальника 1 відділу 3 Управління ДОД СБУ від 04.11.2016.

Відомчим нормативно-правовим актом, що регулює грошове забезпечення військовослужбовців СБ України, передбачено, що начальники підрозділів Служби безпеки України мають право щомісяця преміювати військовослужбовців. У випадку порушення вимог військових статутів і внутрішнього розпорядку розмір премії знижується або вона взагалі скасовується (Інструкція про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом СБУ від 23.08.2008 № 35/ДСК, зареєстрованим в Мін`юсті України 30.01.2008 за № 71/14762).

Так, наказом № 167-ос від 11.11.2016, знижено розмір преміювання згідно з п.2.3.24 «Преміювання» наказу СБУ від 23 серпня 2008 року № 35 ДСК «Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям СБУ». Підставою слугував рапорт начальника 1 відділу 3 Управління ДОД СБУ від 04.11.2016.

При цьому, суд зазначає, зо Статутами Збройних сил України, іншими актами законодавства та нормативно-правовим актом, що регулює грошове забезпечення військовослужбовців СБ України, обов`язок ознайомлення з наказом про зниження преміювання військовослужбовців не передбачено.

При цьому, зважаючи на те, що премія є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовця, що фактично є заохочувальним засобом за старанність, розумну ініціативу та сумлінне виконання службових обов`язків, доцільність нарахування та розмір якої визначаються керівником відносно кожного військовослужбовця у конкретному випадку, то суд приходить до висновку, що враховуючи наявність у ОСОБА_1 не знятого дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани та накладення стосовно нього 04.11.2016 ще одного дисциплінарного стягнення - догани, керівником правомірно було прийнято рішення на підставі рапорту від 04.11.2016.

Отже вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені та долучені до матеріалів справи (також матеріали з грифом «таємно», які зберігаються в режимно-секретному органі Окружного адміністративного суду міста Києва, свідчать про те, що позивачем у справі було допущено порушення службової дисципліни, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В зв`язку з наведеним суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Крім того, частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржуваний в даній справі наказ відповідача з урахуванням наведених вище критеріїв, суд вважає, що його можна вважати цілком законним та обґрунтованим, зокрема, прийнятим з урахуванням дійсних обставин справи та при вірному застосуванні норм права. В зв`язку з цим позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного суд відмовляє позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає, що ухвалою суду від 08.02.2017 позивачу судом відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по цій справі.

Статтею 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Зважаючи на те, що ухвалою суду від 08.02.2017 позивачу відстрочено сплату судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, рахунок отримувача - 4021, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір в сумі 640,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Р.О. Арсірій