Справа № 0640/4313/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4313/18

Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

10 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року (суддя Лавренчук О.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, Овруцького об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання поновити виплату соціальних виплат та пенсії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області у якому просив:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації та Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призупинення ОСОБА_2 виплати соціальних виплат із 01.04.2017 по 01.11.2017 та пенсії з 01.06.2017 по 30.11.2017, - протиправним;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації поновити ОСОБА_2 виплату соціальних виплат з 01.04.2017 в сумі 884 грн по 01.11.2017;

- зобов'язати Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з 01.06.2017 по 30.11.2017 в сумі (1463,85 грн).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи та отримує пенсію, однак із 01 квітня 2017 року виплата щомісячної адресної допомоги та із 01.06.2017 виплата пенсії була припинена. Вважає дії відповідачів протиправними. перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи та отримує пенсію, однак із 01 квітня 2017 року виплата щомісячної адресної допомоги та із 01.06.2017 виплата пенсії була припинена. Вважає дії відповідачів протиправними.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від16 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову позивача задоволено частково.

- визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації щодо призупинення ОСОБА_2 виплати соціальних виплат із 01.04.2017 по 01.11.2017.

- зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_2 соціальні виплати за період із 01.04.2017 по 01.11.2017.

- в задоволенні позовних вимог до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Так, у скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема, апелянт вказує, що відмовляючи в задоволенні позову щодо позовних вимог до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, суд першої інстанції, вважаючи що позов заявлено до неналежного відповідача, в порушення вимог ст. 48 КАС України, не заміним його на належного.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за № від 20.10.2014, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_2: АДРЕСА_1.

Позивачу призначено пенсію за вислугу років в розмірі 1 463,85гривні.

Рішенням начальника управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА від 16.05.2017 про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особі ОСОБА_2, відповідно до листа держприкоронслужби №0.64-14633/0/15-17 від 05.05.2017 у зв'язку з перевищенням терміну відсутності на території України (більше 60нів) та припинення призначених соціальних виплат.

Рішенням Комісії з питання надання житлових субсидій, соціальних державних допомог, соціальних виплат та реалізації права на пільги окремих категорій громадян за фактичним місцем проживання №7 від 18 травня 2018 року було прийнято рішення припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам , у зв'язку з тим, що він перевищив термін відсутності на території України більш ніж 60 днів поспіль.

З 01.06.2017 року виплата пенсії була тимчасово призупинена у зв'язку отриманням рішення начальника управління соціального захисту населення Овруцької РДА від 16.05.2017 про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи № від 20.10.2014 та рішення комісії з питань надання житлових субсидій, соціальних державних допомог, соціальних виплат та реалізації права на пільги окремих категорій громадян за фактичним місцем проживання №7від 18 травня 2018 року.

Позивач, вважаючи дії відповідачів протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача частково. Так, суд визнав, що Управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації протиправно припинено виплату соціальних виплат позивачу із 01.04.2017 по 01.11.2017, а тому позовні вимоги у частині виплатити ОСОБА_2 соціальних виплат за період із 01.04.2017 по 01.11.2017 підлягають задоволенню.

Проте, оскільки встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримає пенсію за вислугу років, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача, які заявлені до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є такими, що заявлені до неналежного відповідача, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року в частині відмовлених позовних вимог та вважає, що судом в цій частині допущено порушення процесуальних вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Колегія суддів, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та рішенню суду першої інстанції в оскаржуваній частині, прийшла до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При цьому, положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII встановлено, що внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Відповідно до приписів ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду 31 жовтня 2018 року у справі №219/11479/16-а (адміністративне провадження №К/9901/29615/18).

Колегія суддів під час апеляційного розгляду справи прийшла до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини справи та вірно встановив, що Управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації протиправно припинено виплату соціальних виплат позивачу із 01.04.2017 по 01.11.2017, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги позивача щодо зобов'язання Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити виплату пенсії з 01.06.2017 по 30.11.2017 в сумі (1463,85 грн.), суд першої інстанції вважає такмим, що заявлені до неналежного відповідача та задоволенню не підлягають, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується висновками суду першої інстанції.

Частинами 3-6 статті 48 КАС України встановлено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримає пенсію за вислугу років, а тому позовні вимоги позивача, які заявлені до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є такими, що заявлені до неналежного відповідача.

Проте, колегія суддів вважає, що в даному випадку, судом першої інстанції не дотримано вимог статті 48 КАС України та не вирішено питання заміни первісного (неналежного) відповідача по справі належним відповідачем. При цьому, з апеляційної скарги вбачається, що позивачу не роз"яснено положень статтей 42 та 48 КАС України та можливості заявити клопотання про заміну відповідача.

Як вбачається з позовної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначено позивачем як третя особа. При цьому, з відзиву (пояснень щодо позову) Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, поданого до суду на позовну заяву позивача, встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку саме в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року залучено до справи в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зокрема, у пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права позивача на поновлення виплати пенсії з 01.06.2017 по 30.11.2017 в сумі (1463,85 грн.) шляхом задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.2 вказаної статті, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення правильно застосував норми матеріального права, проте частково порушив норми процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи частково порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частково.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт просив звільнити його від сплати судового збору.

Матеріалами справи підтверджується, що заявник апеляційної скарги дійсно є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа.

Візповідно до вимог ч.1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Також, п.п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу позивачу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Зазначений висновок узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі"), яку суди мають застосовувати як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

В матеріалах справи містяться належні і допустимі, у розумінні статтей 73, 74 КАС України докази на підтвердження того, що його майновий стан апелянта перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, зважаючи на його статус внутрішньо переміщеної особи, неотримання пенсії з 05.05.2017 року та непрацездатність у зв'язку з досягненням пенсійного віку.

Таким чином, враховуючи майновий стан позивача, той факт, що предметом позову є захист її соціальних прав, клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог.

Прийняти в цій частині нову постанову, якоб позовні вимоги задовольнити.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з 01.06.2017 по 30.11.2017 в сумі (1463,85 грн).

В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.