Справа № 160/7818/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Справа № 160/7818/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача-2: Товстий К.А., Гудим В.І. Подварченко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" до Відповідача-1: Державної фіскальної служби України, до Відповідача-2: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними, скасування рішення №871149/30669675 від 06.08.2018р. та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.10.2018р. (згідно штемпеля поштового зв'язку) Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" звернулося з адміністративним позовом до Відповідача-1: Державної фіскальної служби України, до Відповідача-2: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 29.12.2018р., просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №871149/30669675 від 06.08.2018р. про відмову у реєстрації податкової накладної №1 від 11.05.2018р. в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну №1 від 11.05.2018р., складену позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних датою її фактичного отримання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання договору підряду №2552 від 26.06.2017р., позивачем було складено податкову накладну №1 від 11.05.2018р., яку направлено на реєстрацію в ЄРПН. Зазначену податкову накладну було прийнято контролюючим органом, проте її реєстрацію було зупинено у зв'язку з тим, що дана податкова накладна відповідає вимогам пп.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку та підприємству було запропоновано надати пояснення та/або копії документів достатніх для прийняття рішень про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН. На виконання п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України позивачем було направлено на адресу контролюючого органу копії необхідних документів, які підтверджують реальність здійснення господарської операції за податковою накладною №1 від 11.05.2018р., проте, відповідачем було прийнято оспорюване рішення №871149/30669675 від 06.08.2018р., яким відмовлено у реєстрації наведеної податкової накладної у зв'язку із ненаданням платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі розрахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні. Позивач вважає рішення про відмову у реєстрації податкової накладної необґрунтованим, оскільки у ньому не конкретизовано, які саме первинні документи не були надані платником та яких документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної, а отже у ньому не наведено обґрунтувань причин відмови в реєстрації податкової накладної №1 від 11.05.2018р. з урахуванням того, що ним надані контролюючому органу письмові пояснення та документи, які підтверджують реальність господарської операції за вказаною податковою накладною. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на рішення Європейського Суду з прав людини у справі Відкритого акціонерного товариства "Нефтяная компания ЮКОС" проти Російської Федерації (заява №14092/04).

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник Відповідача-1 (Державної фіскальної служби України) в судове засідання з'явився без поважної причини, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином 22.12.2018р., що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи (а.с.247 том 2).

Разом з тим, 27.12.2018р. представник Відповідача-1 (Державної фіскальної служби України) подав до суду відзив на позов, у якому просив у задоволенні адміністративного позову позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що вимоги позивача про зобов'язання зареєструвати податкову накладну є похідною вимогою до ДФС України від вимог до Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, оскільки скасування рішення відповідної комісії контролюючого органу є самостійною підставою для реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до п. 28 Порядку, а тому такі вимоги є передчасними (а.с.49 том. 2).

Ухвалою суду від 12.12.2018р. було залучено до розгляду даної справи в якості Відповідача-2 Головне управління ДФС у Дніпропетровській області (а.с.41 том 2).

Представник Відповідача-2 (Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) у судовому засіданні проти позову заперечувала, у поданому 27.12.2018р. до канцелярії суду відзиві на позов, просила у задоволенні адміністративного позову позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що критерії ризиковості платника податку визначено листом ДФС України №959/99-99-07-18 від 21.03.2018р. Відповідно до п.1.6 Критеріїв ризиковості платника податку позивач внесений до переліку ризикових платників, по якому податкова інформація свідчить про наявність ознак здійснення ризикових операцій. Підстави для зупинення реєстрації в ЄРПН, а також порядок та умови для прийняття рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації ПН/РК у ЄРПН визначені Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010р. та Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21.02.2018р. Представник Відповідача-2 вказує на те, що оспорюване рішення щодо відмови у реєстрації податкової накладної №1 від 11.05.2018 комісією регіонального рівня було прийнято правомірно, оскільки позивачем документи по взаємовідносинах з ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» надані не в повному обсязі, а саме: не надані документи щодо транспортування матеріалів та комплектуючих, які були використані при проведенні ремонтних робіт; роботи по виготовленню головних вузів редуктора виконував ФОП ОСОБА_6 договір на проведення зазначених робіт не наданий; ФОП ОСОБА_6 має основний вид діяльності: 33.12-РЕМОНТ І ТЕХНІЧНЕ ОБСЛУГОВУВАННЯ МАШИН І УСТАТКОВАННЯ ПРОМИСЛОВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ, не платник ПДВ, діяльність здійснює за умови сплати єдиного податку - 3 група, наймані особи відсутні; також і позивач має основний вид діяльності 33.12-РЕМОНТ І ТЕХНІЧНЕ ОБСЛУГОВУВАННЯ МАШИН І УСТАТКОВАННЯ ПРОМИСЛОВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ, на підприємстві згідно звіту за формою 1 ДФ за 1 квартал 2018 року працює 6 осіб, згідно наданого штатного розкладу 4 особи - це адміністрація підприємства (директор, бухгалтер, менеджери), 2 особи це ІТР (механік, інженер - конструктор), згідно пояснення підприємства для виконання робіт на ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» були задіяні ще 4 працівника за цивільно-правовими договорами, але договори не надані. Враховуючи зазначене представник Відповідача-2 вважає, що оспорюване рішення прийняте відповідно до норм чинного законодавства та в установленому порядку, а вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають (а.с.52-54 том 2).

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, належне повідомлення Відповідача-1 про дату, час і місце судового засідання, строки вирішення справи, встановлені ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе провести судове засідання без участі представника Відповідача-1 згідно до вимог ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

У ході судового розгляду справи та із наданих документів судом були встановлені наступні обставини у даній адміністративній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" з 05.01.2000р. зареєстровано як юридична особа за адресою: АДРЕСА_1 є платником податку на додану вартість, основним видом діяльності підприємства є ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення, що підтверджується копіями виписки з ЄДРПОУ, статуту підприємства, наявними в матеріалах справи (а.с.22-23,125-126, 127-138,165-166 том 1, 125-126 том 2).

26.06.2017р. між ПрАТ "Полтавський ГЗК" (Замовник) та ТОВ "Торгсервіс" (Підрядник) було укладено договір підряду №2552, на виконання вимог якого позивач виконував роботи по ремонту редуктора привода печі ЦЗ-1937-58-33-МС-УХЛ1 згідно відомості дефектів від 02.02.2016р., що підтверджується копіями відповідного договору, акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №ОУ-00039 від 11.05.2018р., рахунку на оплату №38 від 11.05.2018р., платіжних доручень № 47345 від 04.07.2018р., №47705 від 05.07.2018р., наявними в матеріалах справи (а.с.26-31,34,37-38,39,170-175,179, 183-184,185 том 1, 130-135,139,143-144,145-146 том 2).

Згідно до вимог п.201.10 ст.201 ПК України, позивачем за вказаною господарською операцією було оформлено податкову накладну №1 від 11.05.2018р. що підтверджується її копією (а.с.17, 154 том 1, 114 том 2).

Вказана вище податкова накладна була надіслана позивачем для реєстрації у встановленому законодавством порядку у ЄРПН та згідно копій Квитанцій №1 від 30.05.2018р. та від 31.05.2018р. реєстрацію вказаної накладної було зупинено з підстав того, що вона відповідає вимогам пп.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку та підприємству було запропоновано надати пояснення та/або копії документів достатніх для прийняття рішень про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН., що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.18, 155 том 1, 115 том 2).

З метою проведення реєстрації вищевказаної податкової накладної позивачем було надано контролюючому органу повідомлення №1 від 02.08.2018р. з поясненнями та документами, що підтверджують реальність здійснення господарської операцій по зупиненій податковій накладній, що підтверджується копіями відповідного повідомлення, документів та квитанцій про їх прийняття контролюючим органом, наявними в матеріалах справи (а.с.156-158, 161-246 том 1, 1-33, 118-239 том 2).

06.08.2018р. Відповідачем-2 (Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області) було прийнято оспорюване рішення №871149/30669675 про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної №1 від 11.05.2018р., поданої позивачем, з підстав ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі розрахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні, що підтверджується його копіями (а.с.122, 159 том 1, 116 том 2).

В подальшому, позивачем вживалися заходи щодо адміністративного оскарження оспорюваного рішення, проте, рішенням комісії з питань розгляду скарг №25299/30669675/2 від 20.08.2018р., скарга позивача залишена без задоволення, а рішення без змін, що підтверджується копіями відповідних скарги та рішення, наявною в матеріалах справи (а.с.20-21, 124 том 1, 34, 240 том 2).

Вказаний спір виник у зв'язку із незгодою позивача із вищенаведеним оспорюваним рішеннями про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної №1 від 11.05.2018р., та позивач просить визнати протиправним і скасувати оспорюване рішення, а також зобов'язати Державну фіскальну службу України зареєструвати наведену податкову накладну в ЄРПН датою її фактичного отримання.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, виходячи з наступного.

За приписами п.74.3 ст.74 ПК України визначено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій і завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних №1246 від 29.12.2010р. (далі Порядок №1246) податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно до п.12 вказаного Порядку №1246 після надходження ПН/РК до ДФС в автоматизованому режимі здійснюються їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов'язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України Про електронний цифровий підпис, Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до п.13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації ПН/РК.

Пунктом 201.16 статті 201 ПК України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21.02.2018р. затверджено, зокрема, Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі Порядок №117).

Згідно з пунктом 3 Порядку №117 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) податкові накладні/розрахунки коригування, що подаються на реєстрацію в Реєстрі до проведення моніторингу, за результатами якого можливе зупинення їх реєстрації, перевіряються відповідно до таких ознак: 1) податкова накладна, яка не підлягає наданню отримувачу (покупцю) або складена за операцією, що є звільненою від оподаткування; 2) обсяг постачання, зазначений платником податку в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі в поточному місяці, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної / розрахунку коригування, становить менше 500 тис. гривень та керівник - посадова особа такого платника податку є особою, яка займає аналогічну посаду не більше ніж у трьох (включно) платників податку; 3) одночасно значення показників D та P, розрахованих у наведеному у цьому підпункті, мають такі розміри: D>0,03, Р<РмЧ1,4, де: D - розрахункова величина, яка дорівнює S/T; S - загальна сума сплачених за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування, сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків і зборів (крім суми податку на додану вартість, сплаченої під час ввезення товарів на митну територію України) платником податку та його відокремленими підрозділами; T - загальна сума постачання товарів/послуг на митній території України, що оподатковуються за ставками 0, 20 і 7 відсотків, зазначеними платником податку в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну/розрахунок коригування; P - сума податку на додану вартість, зазначена платником податку в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі у звітному (податковому) періоді, з урахуванням поданої на реєстрацію в Реєстрі податкової накладної / розрахунку коригування; Рм - найбільша місячна сума податку на додану вартість, зазначена у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих платником податку в Реєстрі за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому складено податкову накладну / розрахунок коригування. Значення показника D за останні 12 календарних місяців обраховується ДФС станом на перше число календарного місяця та кожного 10 числа стає доступним платнику податку в електронному кабінеті.

Відповідно до пункту 5 Порядку №117 податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Пунктом 6 Порядку №117 визначено, що у разі, коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Відповідно до пункту 12 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Пунктом 13 Порядку №117 визначено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування зазначаються: номер та дата складання податкової накладної / розрахунку коригування; порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД / послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Аналізуючи вказані вище норми, можна дійти висновку про те, що, контролюючі органи зобов'язані, у разі зупинення реєстрації ПН/РК, у Квитанції зазначати конкретний критерій ризиковості платника податку та/або критерій ризиковості здійснення операцій, на підставі якого зупинено реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку.

Разом з тим, як свідчить зміст копій Квитанцій №1 від 30.05.2018р. та від 31.05.2108р. про зупинення реєстрації податкової накладної №1 від 11.05.2018р. з підстав відповідності вказаної податкової накладної вимогам пп.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку, вказані Квитанції №1 не містять зазначення конкретного виду критерію, який встановлений підпунктом 1.6 пункту 1 Критеріїв ризиковості платника податку, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку, відповідно до якого позивача віднесено до ризикових платників (а.с.18, 155 том 1, 115 том 2).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що зупинення контролюючим органом реєстрації податкової накладної №1 від 11.05.2018р. у ЄРПН є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам вищенаведеного податкового законодавства, суперечить вказаним нормам з урахуванням того, що, зупиняючи реєстрацію вказаної податкової накладної, контролюючий орган не зазначив обов'язкових конкретних відомостей, визначених п.13 Порядку №117.

Відповідно до п.14 Порядку №117 встановлено, що перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Пунктом 15 Порядку №117 визначено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

У відповідності до п.18, п.19, п.20, п.21 Порядку №117, письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Пунктом 23 Порядку №117 встановлено, що комісією регіонального рівня протягом п'яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 15 цього Порядку:

- щодо платників податку, у яких обсяг постачання, зазначений в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих в поточному місяці у Реєстрі, з урахуванням поданої податкової накладної / розрахунку коригування на реєстрацію в Реєстрі, менше 30 млн. гривень, приймається рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування, яке реєструється в окремому Реєстрі податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, та надсилається платнику податку у порядку, встановленому статтею 42 Кодексу;

- щодо платників податку, у яких обсяг постачання, зазначений в податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих в поточному місяці у Реєстрі, з урахуванням поданої податкової накладної / розрахунку коригування на реєстрацію в Реєстрі, більше 30 млн. гривень включно, приймається рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування, яке попередньо реєструється в окремому Реєстрі податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, та надсилається до комісії центрального рівня.

Так, позивачем у порядку, визначеному п.15 Порядку №117 було надано повідомлення №1 від 02.08.2018р. з поясненнями та документами, що підтверджують реальність здійснення господарської операцій по зупиненій податковій накладній, що підтверджується копіями відповідного повідомлення, документів та квитанцій про їх прийняття контролюючим органом, наявними в матеріалах справи (а.с.156-158, 161-246 том 1, 1-33, 118-239 том 2).

Разом з тим, комісією регіонального рівня, було прийнято оспорюване рішення про відмову у реєстрації у ЄРПН податкової накладної №1 від 11.05.2018р. з підстав ненадання платником податку копій первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі розрахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні (а.с.122, 159 том 1, 116 том 2).

Вивчивши зміст вказаного оспорюваного рішення, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, а також і копії документів наданих позивачем, що підтверджують виконання господарських операцій, оформлених позивачем за податковою накладною №1 від 11.05.2018р., проаналізувавши і зміст Порядку №117, який був підставою для прийняття вказаного вище рішення, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення не відповідає вимогам вказаного Порядку №117, є протиправним та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Пунктом 15 Порядку №117 визначено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Платник податку має право подати письмові пояснення та копії документів до декількох податкових накладних / розрахунків коригування, якщо такі податкові накладні / розрахунки коригування складені на одного отримувача - платника податку за одним і тим самим договором або якщо в таких податкових накладних / розрахунках коригування відображені однотипні операції (з однаковими кодами товарів згідно з УКТЗЕД або кодами послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг).

У відповідності до п.18, п.21 Порядку №117, письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 15 цього Порядку, розглядаються комісіями контролюючих органів.

Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що на момент прийняття оспорюваного рішення було встановлено, що у разі прийняття рішення контролюючим органом про відмову у реєстрації у ЄРПНПН/РК контролюючий орган у відповідному рішенні повинен зазначити чіткі підстави для прийняття рішення про відмову та зазначити, зокрема, які саме документи не надані платником податків для прийняття рішення про реєстрацію у ЄРПН ПН/РК.

Разом з тим, зі змісту оспорюваного рішення вбачається, що вказане оспорюване рішення контролюючого органу є необґрунтованим та не містить чітких посилань на підстави, які слугували причинами для прийняття оспорюваного рішення про відмову контролюючого органу ДФС зареєструвати податкову накладну у ЄРПН з урахуванням наданих позивачем письмових пояснень та документів, які підтверджують реальність господарської операції за вказаною податковою накладною, оскільки вказане рішення не містять доводів та обґрунтувань відносно того, які саме документи не були надані позивачем з урахуванням того, що форма рішення передбачає визначення контролюючим органом, які саме документи не надані платником податків.

При цьому, є безпідставними посилання представника Відповідача-2 на те, що позивачем були подані документи не у повному обсязі, оскільки контролюючим органом по-перше, не було зазначено конкретного переліку документів, які необхідно було надати, а по-друге, норми п.18, п.20 наведеного Порядку №117 містять виключний перелік підстав для прийняття рішення про відмову у реєстрації податкової накладної та такої підстави як надання документів не у повному обсязі відповідний Порядок не містить.

Окрім того, задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення, суд також виходить із того, що оспорюване рішення є актом індивідуальної дії, який породжує у позивача обов'язкові до виконання вимоги суб'єкта владних повноважень.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозахисний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме: індивідуальних справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, як свідчить зміст оспорюваного рішення, вказане рішення комісії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не відповідає критеріям чіткості, обґрунтованості та зрозумілості акта індивідуальної дії, породжує його неоднозначне трактування, що, в свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обов'язку платником податку виконати юридичне волевиявлення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем-2 (Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області) не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваного рішення з урахуванням обставин встановлених судом, доказів наданих позивачем та аналізу наведених норм податкового законодавства.

При цьому, є безпідставними посилання представника Відповідача-2 на те, що підставою для прийняття оспорюваного рішення було те, що документи по взаємовідносинах з ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» надані не в повному обсязі, а саме: не надані документи щодо транспортування матеріалів та комплектуючих, які були використані при проведені ремонтних робіт; роботи по виготовленню головних вузів редуктора виконував ФОП ОСОБА_6 договір на проведення зазначених робіт не наданий; ФОП ОСОБА_6 має основний вид діяльності: 33.12-РЕМОНТ І ТЕХНІЧНЕ ОБСЛУГОВУВАННЯ МАШИН І УСТАТКОВАННЯ ПРОМИСЛОВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ, не платник ПДВ, діяльність здійснює за умови сплати єдиного податку - З група. Наймані особи відсутні; також і позивач має основний вид діяльності 33.12-РЕМОНТ І ТЕХНІЧНЕ ОБСЛУГОВУВАННЯ МАШИН І УСТАТКОВАННЯ ПРОМИСЛОВОГО ПРИЗНАЧЕННЯ, на підприємстві згідно звіту за формою 1 ДФ за 1 квартал 2018 року працює 6 осіб, згідно наданого штатного розкладу 4 особи це адміністрація підприємства (директор, бухгалтер, менеджери), 2 особи це ІТР (механік, інженер - конструктор), згідно пояснення підприємства для виконання робіт на ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» були задіяні ще 4 працівника за цивільно-правовими договорами, але договори не надані, так як вказаних обґрунтувань та мотивів оспорюване рішення не містить, а відповідно до вимог абз.2 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб'єкт владних повноважень в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

В той же час, позивачем надано достатньо доказів та наведено підстав, які свідчать про протиправність оспорюваного рішення Відповідача-2 у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що обставини, які слугували прийняттю оспорюваного рішення є неправомірними та не обґрунтованими, порушують права позивача та спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорюване рішення є таким, що прийнято не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що Відповідачем-2, при прийнятті вищенаведеного оспорюваного рішення, порушені права та інтереси позивача у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення комісії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН або відмову в такій реєстрації №871149/30669675 від 06.08.2018р. підлягають задоволенню.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов'язання Державну фіскальну службу України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну №1 від 11.05.2018р. з урахуванням того, що судом встановлено протиправність оспорюваного рішення та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Також і згідно п.19, п.20 постанови Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010р. "Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних" (далі Порядок №1246), у редакції постанови Кабінету Міністрів України №204 від 21.02.2018р., які набрали чинності з 24.03.2018р., податкова накладна, реєстрація якої зупинена, реєструється у день настання однієї з таких подій, зокрема, набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення).

При цьому, у разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, повноваження щодо реєстрації податкової накладної у ЄРПН згідно Порядку №1246 залишилися за Державною фіскальною службою України і з 24.03.2018р.

При цьому, судом не приймаються до уваги і посилання Відповідача-1 на його дискреційні повноваження під час прийняття управлінських рішень суб'єктом владних повноважень у даному випадку, оскільки повноваження суду направлені на усунення порушеного права позивача, визначені не лише ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, а ще й п.19, п.20 Порядку №1246, які наведені вище.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства(Golder v. The United Kingdom), п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенціїгарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання Державну фіскальну службу України зареєструвати в ЄРПН вищевказану податкову накладну №1 від 11.05.2018р. є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню солідарно за рахунок бюджетних асигнувань суб'єктів владних повноважень - Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно платіжного доручення №136 від 16.10.2018р. у загальному розмірі 1762,00 грн. (а.с.3 том 1).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" до Відповідача-1: Державної фіскальної служби України, до Відповідача-2: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування рішення №871149/30669675 від 06.08.2018р. та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про відмову у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №1 від 11.05.2018р. №871149/30669675 від 06.08.2018р.

Зобов'язати Державну фіскальну службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №1 від 11.05.2018р., складену Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" датою її фактичного отримання.

Стягнути з бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" (49000, м. Дніпро, вул. Джузеппе Гарібальді, буд. 2, кв. 333, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження) відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.1 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.

Суддя С.О. Конєва