Справа № 821/474/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2019 року

Київ

справа №821/474/16

адміністративне провадження №К/9901/41417/18; К/9901/41420/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський тепличний комбінат» та Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року (суддя Попов В.Ф.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року (судді: Градовський Ю.М. (головуючий), Косцова І.П., Лукянчук О.В.) у справі №821/474/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський тепличний комбінат» до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонський тепличний комбінат» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.20016:

- №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток у розмірі 10 156 363,00 грн;

- №, яким зменшено розміру від'ємного значення податку на додану вартість (ПДВ) у розмірі 205 563,00 грн;

- №, яким позивачу зменшено бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 82 339,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 20 584,75грн;

- №, яким збільшено грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 591 846,00 грн основного платежу та 147 961,50 грн штрафних санкцій.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно з огляду на те, що господарські операції позивача з контрагентами мали реальний характер, що підтверджується належно оформленими первинними документами, натомість висновки контролюючого органу про відсутність реальних правових наслідків за господарськими операціями з контрагентами є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Позивач також вважає безпідставним та недоведеним документально висновок відповідача про завищення витрат у зв'язку з виявленими невідповідностями даних бухгалтерського обліку податковій звітності, необґрунтованими позивач також вважає і висновки контролюючого органу щодо виключення із складу витрат та податкового кредиту частини орендних операцій з ПАТ АКБ "Індустріал банк".

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2016 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 162458,00 грн.

Визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2016 в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 11625,00 грн.

Визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.03.2016 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 26777,50 грн, в тому числі за податковими зобов'язаннями на 21422,00 грн) та за штрафними (фінансовими) санкціями на 5355,5грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Суди першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог дійшли висновку, що позивач обґрунтовано відніс на витрати та сформував податковий кредит за операціями з оренди майна у ПАТ АКБ "Індустріал банк" з огляду на недоведеність відповідачем того факту, що частина орендованого майна у ПАТ АКБ "Індустріал банк" не використовувалась позивачем у власній господарській діяльності.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог суди дійшли висновку, що з наданих позивачем документів на придбання послуг від ПП «СП Від» та товару у ТОВ «НПО «ДОНГРІ» не можливо встановити та підтвердити реальність господарських операцій, а тому не підтверджено факт придбання, а відповідно і використання вугілля та послуг по наведеним операціям.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року в частині відмови в задоволення позовних вимог Товариства та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

6. Контролюючий орган також не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності якого виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 09.03.2016 № 14/21-22-22, оформленого за результатами проведеної планової виїзної позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2013 по 30.06.2015, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог:

- ст.138, ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік у сумі 4 381 478,00 грн, за 2015 рік у сумі 10 156 363,00 грн;

- ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення (р.24), що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 205563,00 грн у червні 2015 року, завищено суми, що підлягають бюджетному відшкодуванню (р.23) у розмірі 82 339,00 грн та занижено суму, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету (р.25) у сумі 591 846,00 грн за 2013 рік та 2014 рік.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції з ТОВ "НПО "Донгрі" та ПП "СП ВІД" не спричинили настання реальних правових наслідків, з огляду на те, що придбання, перевезення та отримання товарів від згаданих постачальників не підтверджене товарно-транспортними накладними, сертифікатами відповідності на придбані товари (вугілля). Також контролюючий орган вказав, що постачальник послуг ПП СП "ВІД" не знаходиться за місцем реєстрації, у публічній звітності не декларує наявність відповідних трудових, матеріальних та фінансових ресурсів, необхідних для фактичного здійснення господарської діяльності. На підставі вказаного відповідач дійшов висновку, що позивач здійснив лише документальне оформлення господарських операцій з ТОВ НПО "Донгрі" та ПП СП "ВІД" без фактичного їх здійснення.

Також контролюючий орган дійшов висновку, що позивач безпідставно відніс до складу витрат та податкового кредиту частину операцій позивача по оренді майна у ПАТ АКБ "Індустріал банк", оскільки частина майна не використовувалась для потреб оподатковуваної діяльності платника податків. Крім того, контролюючий орган вважає правомірним зменшення витрат позивача у зв'язку з виявленою невідповідністю даних звітності бухгалтерському обліку платника податків, оскільки для такого висновку було використано виключно дані бухгалтерського обліку позивача.

Судами встановлено, що позивач мав взаємовідносини з контрагентами ТОВ НПО "Донгрі" та ПП СП "ВІД" на підставі договорів поставки та перевезення.

Судами також встановлено, що позивачем в підтвердження реальності здійснення господарських операцій було надано наступні документи: договори, податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг), платіжні доручення, товарно - транспортні накладні.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги позивач вказує на порушення судами норми матеріального та процесуального права, зазначає про не дослідження судами всіх фактичних обставин справи, вказує на безпідставність висновків про відсутність фактичного отримання вугілля від контрагента ТОВ «НПО «Донгрі» та фактичного перевезення такого вугілля ПП «СП ВІД», оскільки вказане спростовується первинними документами, що були надані позивачем до суду, крім того, зауважує, що відповідачем під час проведення перевірки не було враховано всіх документів, які підтверджують фактичне проведення таких операцій. Реальність поставки вугілля підтверджується зокрема і видатковими накладними, наявність яких контролюючим органом не спростовується. Окрім того, позивач вважає, що реальність операції з поставки вугілля контрагентом ТОВ «НПО «Донгрі» фактично поставлено в залежність від факту перевезення такого контрагентом ПП «СП ВІД» за договором перевезення через відсутність товарно - транспортних накладних, що є безпідставним.

9. У доводах касаційної скарги контролюючий орган перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує, що позивачем в порушення податкового законодавства безпідставно віднесено до складу витрат суму у розмірі 162458,00 грн за оренду майна ПАТ АКБ «Індустріал банк», яке не приймало участь у господарській діяльності підприємства.

Окрім того, контролюючий орган вказує на те, що під час перевірки не було надано посвідчення якості, залізничні накладні на поставку товару (вугілля), як це передбачено договором поставки, та не надано документів на фактичне переміщення товару від залізничної станції до складу позивача, а отже неможливо встановити факт поставки вугілля позивачу, оскільки надані до справи документи підтверджують поставку вугілля тільки до ст.Херсон, а не до позивача.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.2. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

10.3. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

10.4. Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 (з 01.01.2015).

Об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

10.5. Пункт 198.1 статті 198.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

10.6. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

10.7. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

11. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

11.1. Стаття 1.

11.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

11.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

11.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

12.1. Пункт 2.4.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12.2. Пункт 2.15.

Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

14. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

15. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

16. Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

17. При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).

18. Також суд зазначає, що товарно - транспортна накладна не є обов'язковим документом у господарських операціях з поставки чи купівлі-продажу товарів проте є обов'язковою для договорів перевезення. Відсутність товарно - транспортних накладних, а також недоліки в їх заповненні, які фактично унеможливлюють встановлення основних параметрів щодо перевезення (часу, маси, дані щодо навантаження, розвантаження) ставить під сумнів фактичне переміщення таких товарів у просторі, а у разі наявності й інших доказів та встановлених обставин, наприклад щодо відсутності матеріальних, зокрема транспортних засобів, та трудових ресурсів у господарюючих суб'єктів для здійснення відповідної діяльності, в тому числі і транспортування товару, свідчить на користь висновку про відсутність реальних поставок товару, а відповідно і про безпідставність формування даних податкового обліку за такими операціями.

19. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми витрат та податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

20. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

21. У ході розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про неправомірність прийнятих податкових повідомлень - рішень в частині сум, які були донараховані позивачу за операціями з поставки вугілля контрагентом ТОВ "НПО "Донгрі" та за операціями з перевезення контрагентом ПП "СП ВІД", з огляду на відсутність реальних правових наслідків таких господарських операцій, оскільки не було надано товарно - транспортних накладних та сертифікатів якості.

22. Проте колегія суддів вважає такий висновок передчасним з огляду на не встановлення судами в повній мірі фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення. Визначальним для вирішення справи є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, натомість суди обмежились виключно відсутністю товарно - транспортних накладних та сертифікатів якості.

Так суди вказали, що під час перевірки позивачем не було надано посвідчення якості, залізничні накладні на поставку товару, як це передбачено договором поставки, та не надано документів на фактичне переміщення товару від залізничної станції до складу позивача, а надані позивачем залізничні накладні підтверджують поставку вугілля тільки до ст.Херсон, а не до позивача. Отже, вказані господарські операції Товариства з ТОВ «НПО «Донгрі» не можуть бути підставою для формування витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Проте колегія суддів зазначає, що відсутність перевізних документів на переміщення товару від залізничної станції до позивача, які мали бути складені за наслідками операцій з перевезення за договором з ПП "СП ВІД", можуть свідчити про відсутність виключно реальних правових наслідків з придбання послуг з перевезення вантажу (вугілля) із залізничної станції м.Херсон до позивача, проте не є беззаперечним фактом відсутності операцій за договором з поставки вугілля з контрагентом ТОВ «НПО «Донгрі».

Крім того, позва увагою судів залишилось посилання позивача на те, що вугілля, яке було поставлено за договором ТОВ «НПО «Донгрі» перевозилось з залізничної станції до позивача не лише за договором перевезення з ПП "СП ВІД", а й за договорами з перевезення з іншими контрагентами, зокрема ПП «Винсплав», також, вказаним позивач пояснює те, чому в залізничних накладних одержувачем значиться саме ПП «Винсплав», а також в сертифікатах якості також вказано ПП «Винсплав».

Також матеріали справи містять товарно - транспортні накладні, в яких вантажовідправником значиться ПП «Винсплав», перевізником - ПП «Транс-Експрес», а вантажоодержувачем товару (вугілля) є позивач, що також підтверджує факт перевезення товару від залізничної станції до позивача, проте таким товарно - транспортним накладним суди взагалі не надали жодної оцінки.

Суди також не досліджували і фактичну можливість здійснювати перевезення товару ПП "СП ВІД" з залученням останнім третіх осіб. Не дослідили суди і наявних в матеріалах справи актів про списання товарів, що також свідчить про факт отримання таких у власність позивачем.

23. Проте колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо твердження контролюючого органу про безпідставність віднесення позивачем до витрат формування податкового кредиту за операціями з оренди майна у ПАТ АКБ "Індустріал банк", яке, на думку відповідача, не приймало участі у господарській діяльності позивача, оскільки контролюючим органом не було надано належних доказів в підтвердження зазначеного, а обґрунтування такого порушення виключно структурою (назвою) орендованого майна є безпідставним з огляду на те, що приналежність основних фондів, у тому числі і орендованих, до напрямів господарської діяльності платника податків визначається не їх назвою або певним призначенням для використання, а фактичними напрямами використання цього майна платника податків у його господарській діяльності.

Відсутні належні обґрунтування щодо вказаного порушення і в касаційній скарзі контролюючого органу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

24. За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

25. Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

26. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

27. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

28. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

29. Вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

30. Згідно ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

31. Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з'ясовано всі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

32. Відповідно до п. 2 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

33. За правилами ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

34. Колегія суддів дійшла висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи в частині спірних правовідносин, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, а тому такі рішення підлягають скасуванню, а справа відповідно до правил ст. 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський тепличний комбінат» задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі №821/474/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський тепличний комбінат» скасувати та цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі №821/474/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду