Справа № 826/2185/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2185/18 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Токменко В.В.,

від відповідача (апелянта): Мельник І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року у справі за позовом підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.11.2017 № , № , № , № , -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якій просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.11.2017 № , № , № , № .

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем було прийнято оскаржувані повідомлення-рішення на підставі необґрунтованих висновків актів перевірки, без з'ясування всіх фактичних обставин.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою відповідно до змісту якої просить суд скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПзІІ «Амік Україна» відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт звертав увагу суду, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не правильно застосував до спірних правовідносин положення п.73.3 ст.73 ПК України, оскільки такий запит було сформовано контролюючим органом в рамках проведення перевірки.

За наведених обставин, відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Підприємством з іноземними інвестиціями «Амік Україна» було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого, останній вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Просить суд залишити апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служб без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року - без змін.

Під час судового розгляду справи учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2018 року ГУ ДФС в Одеській області було складено запит № 10176/10/15-32-14-06-03 на ім'я керівника ПІІ «Амік Україна» про надання документів (а.с. 97-98).

У вказаному запиті ГУ ДФС в Одеській області повідомляється, що відповідно до ст.ст. 20, 85 ПК України, наказу від 09.10.2017 № 4836 «Про проведення фактичної перевірки ПІІ «Амік Україна» та направлень від 09.10.2017 №№ 1340, 1341, 1342, 1343, 1344, 1345, 1346, 1347, 1348, 1349 фахівцями відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС в Одеській області з 09.10.2017 проводиться фактична перевірка ПІІ «Амік Україна».

З метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства, що становить предмет перевірки, контролюючим органом у вказаному запиті було зазначено про необхідність ПІІ «Амік Україна» до 18.10.2017 надати певний перелік документів, що належать до предмету перевірки.

Разом з цим, платнику податків було роз'яснено, що відповідно до положень п.85.2 ст. 85 ПК України такий обов'язок (щодо надання повного переліку документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки) виникає у платника податків після початку перевірки.

З наявних у матеріалах справи актів (довідок) про результати фактичної перевірки від 18 жовтня 2017 року № 861/15/28/РРО/30603572; №859/15/28/РРО/30603572; №860/15/28/РРО/30603572; 18.10.2017 №858/15/28/РРО/30603572, судом встановлено, що у період з 17 по 18 жовтня 2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби в Одеській області проведено фактичні перевірки АЗС, що належать підприємству з іноземними інвестиціями "Амік Україна" за адресами: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 88; вул. Генерала Петрова, 65; вул. Балківська, 44 та вул. Грушевського 30.

В ході проведення вказаних перевірок, посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про порушення підприємством з іноземними інвестиціями "Амік Україна" пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: не ведення у порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання на загальну суму 12014, 80 грн.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідних висновків посадові особи контролюючого органу дійшли з огляду на ненадання платником податків під час проведення перевірки всіх документів, що були витребувані запитом від 10.10.2017 №10176/10/15-32-14-06-03.

На підставі вказаних висновків перевірок податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення про застосування до ПІІ "Амік Україна" штрафних санкцій у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, а саме:

- від 24.11.2017 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 11 574, 00 грн.;

- від 24.11.2017 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 5 687, 60 грн.;

- від 24.11.2017 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 2 224, 00 грн.;

- від 24.11.2017 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 4 554, 00 грн.;

Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна", не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, звернулось до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи контролюючим органом не доведено суду обґрунтованості висновків актів перевірки, їх правомірності та відповідності всім фактичним обставинам, відповідачем не спростовано встановленого факту порушення порядку складання запиту про надання документів та його надсилання директору виключно одної АЗС, в той час як перевірці підлягали чотири АЗС позивача.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції станом на момент проведення перевірки), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 ст. 85 ПКУ).

У свою чергу, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки (пункт 85.2 статті 85 ПКУ) та не пов'язаний безпосередньо з оформленням будь-яких додаткових запитів.

Відповідно до вимог пункту 85.6. статті 86 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Водночас, актів про відмову платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу під час проведення перевірки матеріали справи не містять та відповідачем під час розгляду справи суду не надано.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що в даному випадку податковим органом не було допущено порушення вимог п.73.3 ст.73 ПК України, оскільки відповідні первинні документи законні представники суб'єкта господарювання зобов'язані були надати посадовим особам контролюючого органу в ході проведення фактичної перевірки.

Водночас, вказані обставини, на переконання колегії суддів, не свідчать про правомірність та обґрунтованість висновків актів перевірки та підтверджують відмови платника податків (його представників) у наданні відповідних первинних документів на запит перевіряючих осіб податкового органу.

З огляду на зазначене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що платником податків документи було надано не на весь товар, який знаходився в реалізації на момент перевірок, згідно відомостей ТМЦ, оскільки акти про відмову у наданні таких документів посадовими особами податкового органу у ході проведення перевірки не складалось.

При цьому, колегія суддів зауважує, що як вказує сам відповідач згідно Алгоритму проведення перевірки із використанням методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари затвердженого наказом ДПАУ від 09.04.2009 №184, перевіряючі повинні заповнити додаток до акту перевірки. Враховуючи інформацію в додатку та зіставивши розрахунковий залишок товарів з фактичним, перевіряючі повинні провести розрахунок та встановити таке: підтвердити правильність ведення обліку товарів за місцем їх реалізації; нестачу товарів; надлишок товарів. У разі виявлення розбіжності між розрахунковим залишком товарів та фактичним в акті перевірки фіксується факт реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Водночас, матеріали справи, зокрема, акти перевірки не містять розрахунків посадових осіб контролюючого органу та висновків останніх щодо нестачі або надлишку товарів, натомість останніми зафіксований виключно факт порушення позивачем порядку обліку товарних залишків за місцем реалізації.

Тобто, вказаний висновок податкового органу є необґрунтованим.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до положень пункту 12 статті 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтею 20 вказаного Закону визначено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відтак, для застосування передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» фінансової санкції контролюючий орган повинен довести, що Товариство здійснювало реалізацію не облікованих товарів.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначалось, зокрема, у постанові 03 квітня 2019 року у справі № 812/1508/17.

У постанові від 05 березня 2019 року по справі № 806/2402/16 Верховний Суд вказує, що застосування такої санкції можливо до підприємства, яке не облікувало товар та реалізувало його, не провівши розрахунки через реєстратор розрахункових операції.

Суд не погоджується з доводом податкового органу стосовно того, що санкція статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовується також у випадку не ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Аналогічної позиції дотримується Державна податкова адміністрація України, викладеної у листі від 14 липня 2003 року № 10974/7/23-2117, яким роз'яснено, що відсутність накладних або їх неправильне оформлення не може бути віднесене до порушень установленого порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Крім того, законодавством не передбачений порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, тому оприбуткування товарів здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні.

Отже, з огляду на вказані обставини у сукупності та взаємозв'язку, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано обґрунтованих доказів на спростування доводів позивача.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем неправомірно винесено податкові повідомлення-рішення від 24.11.2017 № , № , № , № .

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У свою чергу, доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини або порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.243-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 08 квітня 2019 року