Справа № 815/2494/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2494/18
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень та зменшення вимог просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 51555 грн. 81 коп., провести розрахунок та виплатити позивачу грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної відпустки, провести розрахунок і виплатити позивачу середню заробітну плату за весь час затримки невиплати коштів при звільненні, виплатити позивачу завдану матеріальну шкоду (упущену вигоду) у сумі 17910 грн. 07 коп..

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 26 грудня 2017 року позивач був звільнений з лав ЗС України згідно наказу № 267 від 26 грудня 2017 року та йому була нарахована грошова компенсація за не отримане речове майно у сумі 51555 гривень 81 копійок, але на момент його звільнення і до теперішнього часу з позивачем досі не розрахувалися. Згідно довідки №1215 від 28 вересня 2017 року, на момент звільнення позивача у нього залишилося 25 діб невикористаних щорічної основної відпустки. Згідно ст.24 Закону України «Про відпустки» під час звільнення працівника - грошову компенсацію виплачують за всі невикористані дні щорічної відпустки. Таким чином на момент звільнення військова частина НОМЕР_1 повинна була виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Позивач вказує, що в результаті неправомірних дії з боку керівництва військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати належних сум при звільненні, позивачу була завдана матеріальна шкода (недоотримана вигода).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року позовні вимоги було задоволено частково. Суд визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно; визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної грошової відпустки за 2014 рік; зобов`язав військову частини НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити позивачу: грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної грошової відпустки за 2014 рік; середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року суд виправив описку у рішенні суду від 14 листопада 2018 року у справі №815/2721/18. Виклав п`ятдесят третій абзац описової та мотивувальної частини рішення у такій редакції: «Таким чином, враховуючи наявність у відповідача заборгованості перед позивачем по виплаті грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2014 рік а також, що судом встановлено затримку виплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно та грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2014 рік, з метою ефективного захисту прав позивача, з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України суд вважає за доцільне визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно та щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2014 рік та відповідно задовольнити похідну вимогу щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 : грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2014 рік; середній заробіток за весь час затримки виплати належних ОСОБА_1 сум по день фактичного розрахунку.». Викласти третій абзац резолютивної частини рішення у такій редакції: «Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2014 рік.». Викласти четвертий абзац резолютивної частини рішення у такій редакції: «Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 : грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2014 рік; середній заробіток за весь час затримки виплати належних ОСОБА_1 сум по день фактичного розрахунку.».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно витягу з наказу №267 від 26 грудня 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) (а.с.43) капітан ОСОБА_1 , начальник штабу - перший заступник командира кадру військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 , звільненого з військової служби у запас наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06 грудня 2017 року № 217, відповідно до частини шостої статті 26 з урахуванням підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як таких що проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту), зараховано на військовий облік до Інгульського РВК міста Миколаїв. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 18 років 04 місяці.

Як вбачається з вищевказаного витягу з наказу №267 від 26 грудня 2017 року, позивачу наказано виплатити премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 450% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% від місячного грошового забезпечення, за період з 01 по 20 грудня 2017 року. Щорічна основна відпустка за 2017 рік використана в період (з 16 жовтня 2017 по 24 листопада 2017). Утримати грошове забезпечення за 3 (три) дні надмірно використаної основної щорічної відпустки. Грошову допомогу на оздоровлення отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, за 2017 рік отримав. Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі місячного грошового забезпечення за кожний повний прослуженний рік обмежену 50%, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60 %, за 18 повних безперервних років, в сумі 61693 гривень 65 копійок. Виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно у сумі 51555 гривень 83 копійки.

25 грудня 2017 року позивач подав рапорт командиру батальйону (а.с.41), згідно якого, зокрема, просив виплатити грошову компенсацію за невикористані 25 діб щорічної відпустки за 2014 рік та грошову компенсацію за не отримане речове майно.

Вказані вплати позивачу проведені не були.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що законодавчо передбачено право військовослужбовців на грошову компенсацію невикористаної основної відпустки, водночас, відповідачем не надано доказів виплати позивачу грошової компенсації за невикористану у 2014 році основну відпустку тривалістю 25 діб.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Кодекс законів про працю України (далі КЗпП), Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР) та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Згідно частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок).

Пунктами 2 - 5 Порядку визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З наведеного вбачається, що в разі звільнення з військової служби військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за не отримане речове майно.

За змістом пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 вбачається, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу наведеного можна дійти висновку, що після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовця та виключення зі списків особового складу військової частини, з таким військовослужбовцем має бути проведений розрахунок.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивачу компенсація за не отримане речове майно була нарахована лише 17 жовтня 2018 року, тобто з затримкою у виплаті, що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції у цій частині.

Також, статтею 10-1 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються (ч.1).

Частиною 1 статті 2 Закон № 504/96-ВР визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Статті 83 КЗпП та 24 Закону № 504/96-ВР передбачають, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Положеннями статті 10-1 Закону №2011-XII регламентовано право військовослужбовців на відпустки та порядок їх надання військовослужбовцям та відкликання з відпусток.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

З довідки (а.с.10) від 28 вересня 2017 року №1215 вбачається, що позивач має не використану основну щорічну відпустку у розмірі 25 днів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, а апелянтом фактично не спростовується, що грошову компенсацію за вказану невикористану відпустку позивач не отримував, що суперечить законодавчо передбаченому праву військовослужбовців на грошову компенсацію невикористаної основної відпустки та свідчить про обґрунтованість позову в цій частині.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частина 1 статті 117 КЗпП передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності та приймаючи до уваги наявність факту не виплати з вини відповідача належних позивачу сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо несвоєчасної виплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно; визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки та зобов`язання відповідача провести розрахунок та виплатити позивачу грошову компенсацію за 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки та середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що в позовній заяві позивачем не вказано ціну позову та обґрунтований розрахунок сум, які позивач хотів стягнути, колегія суддів не враховує, оскільки зазначені посилання не можуть бути підставами для скасування спірного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення передбачені частиною 1 статті 317 КАС України, до яких належать: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Водночас вказаних обставини судом першої інстанції допущено не було, що виключає скасування спірного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Також, колегія суддів зазначає, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року було відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, з врахуванням наведеного та з огляду, що суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для скасування спірного рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за належне стягнути з Військової частини НОМЕР_1 судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5286 (п`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача - 6001, код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Потапчук В.О.