Справа № 520/9808/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/9808/18
Головуючий в 1 інстанції: Куриленко О.М.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Потапчук В.О.

суддів: Семенюк Г.В. , Шляхтицький О.І.

розглянувши в письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2018 року про повернення заяви ОСОБА_2, за участю Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Головного управління в Одеській області Державної казначейської служби України в порядку ст. 383 КАС України по справі №2-1936/06

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, заявник/скаржник) звернувся до суду з заявою про:

- визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає у невиконанні постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року;

- про зобов'язання Одеської міської ради у встановленому законом порядку внести документи по наданню ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, на розгляд сесії Одеської міської ради;

- встановлення порядок виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року по справі № 2-1936/06, яким зобов'язати Одеську міську раду прийняти рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га а адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)»;

- стягнення з Одеської міської ради через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеської області моральну шкоду на користь ОСОБА_2, протиправною бездіяльністю у вигляді не виконання судового рішення та утепленні від прийняття рішення по наданню ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , у розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2018 року повернено заяву ОСОБА_2 в порядку ст.383 КАС України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим скаржник просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні за відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Повертаючи ОСОБА_2 заяву суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк звернення з вказаною заявою та її вимоги не передбачені ст.383 КАС України.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України).

Так, статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред'явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 звертаючись до суду з вказаною заявою в порядку ст.383 КАС України по справі №2-1936-06 просив визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає у невиконанні постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року; зобов'язати Одеську міську раду у встановленому законом порядку внести документи по наданню ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1, на розгляд сесії Одеської міської ради; встановити порядок виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року по справі № 2-1936/06, яким зобов'язати Одеську міську раду прийняти рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу гр. ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га а адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)»; стягнути з Одеської міської ради через Головне управління Державної казначейської служби України в Одеської області моральну шкоду на користь ОСОБА_2, протиправною бездіяльністю у вигляді не виконання судового рішення та утепленні від прийняття рішення по наданню ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , у розмірі 50 000 грн.

Вказані вимоги, на думку колегії суддів, не передбачені до розгляду судом в порядку ст.383 КАС України, згідно якої особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вимоги викладені в заяві ОСОБА_2 не підлягають розгляду в порядку ст.383 КАС України.

Окрім того, колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції щодо невідповідності заяви вимогам ст.383 КАС України на підставі пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду з відповідною заявою.

Так, дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2006 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 квітня 2008 року, адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено. Зобов'язано Одеське міське управління земельних ресурсів у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати усі необхідні документи для надання ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на розі з АДРЕСА_3. Зобов'язано Одеську міську раду у встановленому законом порядку внести документи по наданню ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на розі з АДРЕСА_2) на розгляд сесії Одеської міської ради.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2015 року Київським районним судом м. Одеси видано ОСОБА_2 виконавчий лист № 2- 1936/06.

28 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження відповідно вказаному виконавчому листу №2-1936/06 від 15 квітня 2015 року.

08 лютого 2017 року на підставі того, що вимоги вказаного виконавчого документу боржником не виконано постановою ВП№47389412 від 08 лютого 2017 року на Одеську міську раду накладено штраф у розмірі 5100 грн.

21 березня 2017 року за повторне невиконання рішення суду на Одеську міську раду постановою ВП№47389412 від 21 березня 2017 року накладено штраф у розмірі 10200 грн.

Згідно ч.1,2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинної на час видачі судом виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

2. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

З урахуванням вказаних норм чинного на момент правовідносин законодавства виконавчий лист № 2- 1936/06 від 15 квітня 2015 року підлягав пред'явленню до виконання протягом року, тобто до 15 квітня 2016 року.

Згідно вимог ч.4 ст.383 КАС України ОСОБА_2 міг звернутися до суду з вказаною заявою не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання вказаного виконавчого листа № 2- 1936/06 від 15 квітня 2015 року, виданого за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року у справі № 2-1936/06, тобто до 15 квітня 2016 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо невідповідності зави вимогам ст.383 КАС України, оскільки звертаючись до суду з заявою 01 серпня 2018 року позивач пропустив строк звернення більш ніж на 2 роки.

При цьому, заява ОСОБА_2 про поновлення строку звернення не містить в собі доказів поважності причин пропуску строку, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Так, у вказаній заяві ОСОБА_2 зазначає, що про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження серії ВП№47389412 від 17 липня 2017 року йому стало відомо лише 31 липня 2018 року, про що свідчить відмітка у виконавчому провадженні. Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2 є учасником виконавчого провадження, при цьому причин, які перешкоджали йому ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження протягом вказаного строку заявником не зазначено.

До того ж, колегія суддів звертає увагу що в матеріалах справи міститься копія рішення Одеської міської ради від 27 квітня 2016 року №629-VII «Про відмову в задоволенні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі гр.. ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яке прийнято на виконання постанови Київського районного суду м.Одеси від 01 червня 20166 року у справі №2-1936/2006 (а.с.105)", який підтверджує факт виконання міською радою вимоги постанови Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року.

Про існування вказаного рішення Одеської міської ради від 27 квітня 2016 року №629-VII ОСОБА_2 не міг не знати, оскільки згідно матеріалів справи заявник неодноразово звертався до суду з позовними заявами під час перегляду яких в судом встановлено наявність вказаного рішення Одеської міської ради.

Так, згідно постанови Київського районного суду м.Одеси від 24 жовтня 2017 року у справі №520/16036/16-а ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Одеської міської ради стосовно не прийняття рішення про винесення на сесії затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки на підставі встановлення судом наявності рішення Одеської міської ради від 27 квітня 2016 року №629-VII «Про відмову в задоволенні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі гр. ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яке прийнято на виконання постанови Київського районного суду м.Одеси від 01 червня 20166 року у справі №2-1936/2006».

Статтею 44 КАС України закріплено обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Судова колегія вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли ОСОБА_2 можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідною заявою, якщо він вважав, що рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому законодавець визнав строк у десять днів, але не пізніще дня завершення строку предявлення до виконання виконавчого листа, достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з відповідною заявою.

Таким чином, виконання обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подачі, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для своєчасного звернення з належним чином оформленою заявою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі "Golder v. the United Kingdom" від 21 лютого 1975 року № 4451/70, пункт 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28 травня 1985 року № 8225/78, пункт 37 рішення у справі "Guerin v. France" від 29 липня 1998 року № 25201/94, пункт 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі "Воловік проти України" від 06 грудня 2007 року № 15123/03, пункт 27 рішення у справі "Пелевін проти України" від 20 травня 2010 року № 24402/02, пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року № 45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України"); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах "Osman v. The United Kingdom" від 28 жовтня 1998 року № 23452/94 та "Kreuz v. Poland" від 19 червня 2001 року № 28249/95);

Слід зауважити, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Компанія "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А." проти Іспанії").

Таким чином, при належному добросовісному відношенні позивач не був позбавлений можливості подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень в межах визначеного строку звернення до суду першої інстанції, проте таким правом не скористався.

З системного аналізу вказаних обставин справи колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо повернення ОСОБА_2 заяви на підставі її невідповідності вимогам ст.383КАС України.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_2 викладеними в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції процесуального законодавства з посиланням на те, що оскаржувана ухвала від 28 листопада 2018 року прийнята без присутності секретаря судового засідання, заявника, та інших сторін у справі, які не були ознайомленні з клопотанням представника Одеської міської ради і не мали можливості висловити свою думку по вказаному клопотанню, а лише у присутності відповідача - Одеської міської ради.

Так, дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що відповідно Протоколу судового засідання від 28 листопада 2018 року підписаного секретарем судового засідання було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали в присутності головуючого судді - Куриленко О.М., секретаря судового засідання - Баранової Ю.О. та представником відповідача - ОМР - Неруш А.Ю.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що відповідно до заяви від 07 серпня 2018 року ОСОБА_2 просить розглядати справу №520/9808/18 без його участі.

Згідно ч.4 ст.383 КАС України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленні, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Таким чином, з урахуванням наявності клопотання про розгляд вимог заяви без участі ОСОБА_2, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції процесуального законодавства при винесенні оскаржуваної ухвали від 28 листопада 2018 року.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 28 листопада 2018 року про повернення заяви ОСОБА_2, за участю Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Головного управління в Одеській області Державної казначейської служби України в порядку ст. 383 КАС України по справі №2-1936/06 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс рішення складений та підписаний 09 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.