Справа № 1.380.2019.000154
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.000154
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправними дій і бездіяльності, зобовязання вчинити дії, відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (далі - відповідач-1), управління Укртрансбезпеки у Львівській області (далі - відповідач-2) , в якому позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області та управління Укртрансбезпеки у Львівській області щодо ненадання відповіді по суті на скаргу, не прийнятті рішення за наслідками розгляду скарги, не вжиття заходів для припинення неправомірних дій, не усунення причин та умов, які сприяли порушенню, не забезпеченню поновлення порушених прав, реальному виконанню прийнятих у звязку з заявою чи скаргою рішень, не вжиття заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які завдано ОСОБА_2 в результаті ущемлення прав, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких допущено порушення;

-визнати протиправними дії Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо безпідставної передачі розгляду скарги Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації;

-зобовязати відповідачів вчинити передбачені законодавством дії у звязку із порушенням прав ОСОБА_2;

-стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_2 28,93 коп. завданої матеріальної шкоди.

Ухвалою від 16.01.2019 суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 04.02.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене провадження у справі з викликом сторін.

Ухвалою від 01.04.2019 суд відмовив у прийнятті до провадження заяви позивача про зміну позовних вимог від 09.02.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у звязку із відмовою касиром автостанції м.Радехів у продажу позивачу як інваліду другої групи пільгового квитка до відповідача-1 направлено скаргу від 08.10.2018 щодо порушення прав ОСОБА_2 Листом від 16.10.2018 за № 7-1-13/8657 відповідач-1 направив скаргу ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації та листом від 16.10.2018 за №7-1-13/8645 - до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, оскільки, на думку відповідача, питання, зазначені у скарзі, не відносяться до компетенції відповідача-1. В подальшому, листом від 30.10.2018 за № 07-8491 Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації повернув скаргу до відповідача-1, а також направив копію скарги до відповідача-2. Проте, станом на 02.01.2019 жодної відповіді від відповідачів позивач не отримав. Зазначає, що всупереч вимогам ст.ст. 15,19, 20 Закону України «Про звернення громадян» відповідачами не розглянуто скаргу ОСОБА_2, у встановлений законом термін, не надано відповіді по суті скарги, не прийнято рішення за наслідками розгляду скарги, не вжито заходів для припинення неправомірних дій, не усунено причин та умов, які сприяли порушенням, не забезпечено поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень, не вжито заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які завдано позивачу в результаті ущемлення його прав, не вирішено питання про відповідальність осіб, з вини яких допущене порушення. Крім того, всупереч вимогам ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» відповідачем-1 безпідставно передано розгляд скарги Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, оскільки контроль за діяльністю автостанцій при продажу квитків, а також притягненні до відповідальності за безпідставну відмову у продажі пільгового квитка відноситься до повноважень відповідачів. Також вважає, що протиправними діями та бездіяльністю відповідачів позивачу завдано матеріальної шкоди, яка полягає у тому, що ОСОБА_2 довелось сплачувати за проїзд у автобусі повну вартість, хоча він мав право на пільгову знижку у розмірі 50%. Сума матеріальної шкоди становить 28 грн 93 коп.

Відповідач-1, Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області заяву про визнання позову чи відзив на позовну заяву до суду не надало.

Представник відповідача-2, управління Укртрансбезпеки у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що управління Укртрансбезпеки у Львівській області під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обовязкових до виконання. Зазначає, що для здійснення державного контролю за діяльністю автостанцій в частині продажу квитків, а також притягнення до відповідальності за безпідставну відмову від продажу пільгового квитка, в Управління Укртрансбезпеки відсутні, передбачені законодавством України підстави. Разом з тим, на адресу Управління Укртрансбезпеки у Львівській області надійшов лист Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 16.10.2018 № 7-13/8645 щодо відмови у пільговому перевезенні гр.ОСОБА_2 на маршруті м. Львів АС - м. Радехів АС. Відповідно, державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Львівській області проведено рейдову перевірку на маршруті та встановлено факт порушення вимог ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізником ПАТ «Радехівське АТП-14629» та складено акт перевірки. Про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_2 та Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області повідомлено листом від 20.11.2018 №11113/05-28/18.

Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання. Подав до суду відповідь на відзив від 01.03.2019 (вх.№ 7075), в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Відповідач-1 в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву від 04.04.2019 (вх.№11410). Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_2 І.А.08.10.2018 звернувся до ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області з скаргою, в якій просив притягнути до відповідальності посадових осіб автостанції у м.Радехів в звязку із порушенням права ОСОБА_2 на придбання пільгового квитка. Крім того, з метою звернення до суду просив повідомити юридичну адресу підприємства, яке здійснило продаж квитка 02.10.2018 на автостанції м. Радехів та прізвище, імя, по-батькові касира, яка відмовила ОСОБА_2 у продати пільговий квиток. Крім того, просив вжити заходів для припинення функціонування автостанції у м.Радехові, оскільки вона не відповідає вимогам статей 1, 28, 32, 36 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Скарга позивача отримана ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області 09.10.2018 та зареєстрована за вхідним № Р-1273.

Посилаючись на те, що відповіді на зазначену скаргу по суті не отримано, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частиною ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За правилами ст.18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Термін розгляду звернень громадян визначено статтею 20 Закону України Про звернення громадян.

Так, відповідно до зазначеної норми права звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого вказаною статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Як передбачено ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, серед іншого, зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Суд встановив, що на адресу ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області 09.10.2018 надійшло звернення ОСОБА_3 щодо відмови касиром автостанції у м.Радехів у продажі пільгового квитка на автобус за маршрутом Радехів-Львів.

Листами від 16.10.2018 № 7-1-13/8657 та № 7-1-13/8645 відповідач-1 повідомив ОСОБА_2 про те, що питання, зазначені у скарзі, не відносяться до його компетенції, а тому скаргу відповідно вимог ст.ст. 5,7 Закону України «Про звернення громадян», надіслано для розгляду та вжиття заходів згідно з наданими повноваженнями департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації та начальнику управління Укртрансбезпеки у Львівській області.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), покладається на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 12.04.2017 № 209, Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане. Головному управлінню підпорядковуються установи та організації, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Пунктом 5 Положення передбачено, що Головне управління з метою організації своєї діяльності здійснює розгляд звернень громадян з питань, що належать до його компетенції.

Відповідно до п. 7 Положення Головне управління під час виконання покладених на нього завдань на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці взаємодіє з місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування, а також підприємствами, установами, організаціями.

Наказом Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.04.2018 № 366, затвердженого Положення про Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області.

Згідно п. 3 Положення завданням Головного управління є реалізація повноважень Держпродспоживслужби на території Львівської області.

Таким чином, суд встановив, що до компетенції відповідача-1 не входять питання, викладені у скарзі позивача від 08.10.2018.

Враховуючи наведене, оскільки питання викладені у скарзі не входили до компетенції відповідача-1 та з метою вирішення по суті скарги позивача, керуючись ч.3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" відповідач -1 правомірно направив скаргу позивача на розгляд Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації та начальнику управління Укртрансбезпеки у Львівській області, про що повідомлено ОСОБА_2

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо ненадання відповіді по суті на скаргу, не прийняття рішення за наслідками розгляду скарги, не вжиття заходів для припинення неправомірних дій, не усунення причин та умов, які сприяли порушенню, не забезпечення поновлення порушених прав, реального виконання, прийнятих у звязку з заявою чи скаргою рішень, не вжиття заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, яких завдано ОСОБА_2 в результаті ущемлення прав, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких допущено порушення; зобовязання Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області вчинити, передбачені законодавством дії, у звязку із порушенням прав ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

В подальшому департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації листом від 30.10.2018 № 07-8491 скерував за належністю до департаменту дорожнього господарства транспорту та звязку, управління Укртрансбезпеки у Львівській області звернення ОСОБА_2А щодо відмови касиром автостанції у м. Радехів у придбані пільгового квитка інваліду 2-ї групи загального захворювання.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, на Укртрансбезпеку покладено завдання щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Як встановив суд, працівниками управління Укртрансбезпеки у Львівській області відповідно з вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2006 № 1567 «Про затвердження порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» проведено перевірку фактів, наведених скарзі від 08.10.2018.

Листами від 14.06.2018 № 122/2, № 123/2 ПрАТ «Радехівське автотранспортне підприємство 14629» повідомлено директору ТОВ «Гал -Всесвіт» та управителя АС м.Радехів відповідно, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №197 «Деякі питання надання пільг у готівковій формі з оплати проїзду усіма видами транспорту загального користування на міських, приміських та міжміських маршрутах» та розпорядження Львівської обласної державної адміністрації від 27.04.2018 № 367/0/5-18 «Про затвердження розміру щомісячно готівкової виплати для оплати проїзду на 2108 рік», з 15.06.2018 припиняється перевезення всіх пільгових категорій населення на міжміських та приміських маршрутах загального користування, які обслуговує ПрАТ «Радехівське автотранспортне підприємство 14629». Розуміючи суспільну необхідність, підприємство продовжуватиме надавати безкоштовний проїзд на міжміських маршрутах загального користування для: учасників бойових дій (учасників АТО), бійців-добровольців АТО, осіб з інвалідністю внаслідок війни, членів сімей загиблих учасників АТО, осіб з інвалідністю 1-ої групи по зору та супроводжуючій особі.

Перевіркою встановлено факт порушення водієм перевізника ПРАТ Радехівське АТП-14629 ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» - безпідставна відмова від пільгового перевезення, про що складено відповідний акт.

За наслідками розгляду скарги ОСОБА_2 від 08.10.2018 управління Укртрансбезпеки у Львівській області від 20.11.2018 № 11113/05-28/18 підготувало лист, в якому вказало, що у відповідності до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2006 № 1567 «Про затвердження порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» працівниками Управління проведено перевірку фактів, наведених у зверненні. Перевіркою встановлено факт порушення водієм перевізника ПРАТ Радехівське АТП-14629 ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» - безпідставна відмова від пільгового перевезення, про що складено відповідний акт. За результатами розгляду вказаного акту, до підприємства-перевізника буде застосовано адміністративно-господарський штраф.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідач-2 не розглянув викладені у зверненні питання та не надав відповіді на них, а саме: чи притягнуто до відповідальності посадових осіб автостанції у м. Радехів в звязку із порушенням права ОСОБА_2 на придбання пільгового квитка; не повідомлено юридичну адресу підприємства, яке здійснило продаж квитка 02.10.2018 на автостанції м. Радехів та прізвище, імя, по-батькові касира, яка відмовила ОСОБА_2 продати пільговий квиток; щодо вжиття заходів для припинення функціонування автостанції у м. Радехові, оскільки вона не відповідає вимогам статей 1, 28, 32, 36 Закону України "Про автомобільний транспорт.

З аналізу змісту відповіді суд дійшов висновку, що розгляд скарги позивача носить виключно формальний характер, оскільки лист відповідача від 20.11.2018 № 11113/05-28/18 не ґрунтується на ретельному дослідженні обставин і питань, які порушує заявник у своїй скарзі, не містить відповідей з належним обґрунтуванням на всі поставлені у скарзі питання.

Також суд зазначає, що надані відповідачем-2 копії листа від 20.11.2018 № 11113/05-28/18 та журналу реєстрації вихідної кореспонденції не є належними доказами надіслання ОСОБА_2 відповіді на його скаргу. Журнал реєстрації вихідної кореспонденції підтверджує лише факт реєстрації вихідної кореспонденції та не є належним доказом скерування відповіді на скаргу адресату, водночас відповідач-2 не надав суду належних та достатніх доказів надіслання кореспонденції через оператора поштового звязку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області допущена протиправна бездіяльність щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 08.10.2018, а тому для захисту його прав та законних інтересів, необхідно зобов'язати управління Укртрансбезпеки у Львівській області надати ОСОБА_2 відповідь на скаргу від 08.10.2018 у порядку та спосіб, передбаченому чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, застосовані судом способи захисту порушеного права шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобовязання відповідача-2 розглянути скаргу позивача в повній мірі захищають порушені права останнього та охоплюють позовні вимоги до відповідача-2 щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду скарги, не вжиття заходів для припинення неправомірних дій, не усунення причин та умов, які сприяли порушенню, не забезпеченню поновлення порушених прав, реальному виконанню прийнятих у звязку з заявою чи скаргою рішень, не вжиття заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, які завдано ОСОБА_2 в результаті ущемлення прав, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких допущено порушення, а тому такі вимоги не потребують додаткового визнання судом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача-1, які полягають у безпідставній передачі розгляду скарги департаменту соціального захисту населення Львівської державної обласної адміністрації, суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення про департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації основними його завданнями департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, зокрема, є: захист прав та реалізації соціальних гарантій, визначених законодавством України для окремих категорій населення, у тому числі ветеранів війни та праці, жертв політичних репресій та нацистських переслідувань, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зазначений департамент відповідно до визначених повноважень виконує, зокрема, такі функції: організовує виконання Конституції і законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики та здійснює контроль за їх реалізацією; забезпечує у межах своїх повноважень захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб; здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами та організаціями правил, норм, стандартів у межах визначених повноважень; розглядає в установленому законодавством порядку звернення громадян.

Таким чином, враховуючи завдання та функції департаменту соціального захисту населення Львівської державної обласної адміністрації, а також те, що позивачу встановлена 2-га група інвалідності, суд вважає, що відповідач -1 з метою найбільш повного та компетентного розгляду скарги, цілком правомірно надіслав копію такої для розгляду у відповідний департамент.

Крім цього, суд зазначає, що направлення відповідачем-1 скарги на розгляд департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації жодним чином не погіршило становище позивача щодо її розгляду.

З огляду на вказане, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача-1, які полягають у безпідставній передачі розгляду скарги департаменту соціального захисту населення Львівської державної обласної адміністрації, необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_2 28,93 грн завданої матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, обов'язок доказування спричиненої матеріальної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Таким чином, для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити факт заподіяння шкоди; неправомірність дій (бездіяльності); причинний зв'язок між шкодою та неправомірними діями (бездіяльності); наявність вини. Відсутність хоча б одного з вказаних елементів є підставою для відмови у відшкодування такої шкоди.

При цьому, як зазначається позивачем у позовні заяві, матеріальна шкода, полягає у тому, що йому довелось сплачувати за проїзд в автобусі повну вартість квитка. Сума матеріальної шкоди становить 28, 93 грн.

Суд вважає, що позивач не обґрунтував наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача-2, відповідно до якої заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Сам по собі факт ненадання повної відповіді на звернення не спричиняє заподіяння матеріальної шкоди.

Враховуючи те, що позивач не надав належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем-2 йому матеріальної шкоди, то суд дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

З огляду на те, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, а вимоги щодо стягнення завданої матеріальної шкоди з відповідача-1 є похідними, тому такі задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо судових витрат, то питання про їх розподіл суд не вирішує, оскільки позивач відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Укртрансбезпеки у Львівській області щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 08.10.2018.

Зобовязати управління Укртрансбезпеки у Львівській області надати ОСОБА_2 відповідь на скаргу від 08.10.2018 у порядку та спосіб, передбаченому чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо ненадання відповіді по суті на скаргу, не прийняття: рішення за наслідками розгляду скарги, не вжиття заходів для припинення неправомірних дій, не усунення причин та умов, які сприяли порушенню, не забезпечення поновлення порушених прав, реального виконання, прийнятих у звязку з заявою чи скаргою рішень, не вжиття заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, яких завдано ОСОБА_2 в результаті ущемлення прав, не вирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких допущено порушення; визнання протиправними дій Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області щодо передачі розгляду скарги Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації; зобовязання Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області вчинити передбачені законодавством дії в звязку із порушенням прав ОСОБА_2; стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області, управління Укртрансбезпеки у Львівській області солідарно 28,93грн завданої матеріальної шкоди відмовити повністю.

Судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 09.04.2019.

Суддя А.Г. Гулик