Справа № 802/1606/18-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1606/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

08 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2018 року позивач, ОСОБА_2, звернулась в Вінницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 20 грудня 2018 року позов задовольнив у повному обсязі. Визнав протиправними дії Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови викладеної в листі від 02.05.2018 в зарахуванні в кратному обчислені до пільгового стажу ОСОБА_2 період її роботи з 27.01.1986 по 17.10.1992 на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга".

Також, зобов'язав Тульчинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати в кратному обчислені до пільгового стажу ОСОБА_2 період роботи з 27.01.1986 по 17.10.1992 на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга" та провести перерахунок пенсії з 15 лютого 2012 року з моменту звернення за призначенням пенсії.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що в адміністративному позові позивач просила зарахувати в кратному обчисленні стаж роботи за період роботи з 27.01.1986 по 23.02.1991 машиністом мостового крану четвертого розряду на шахті "Юнь-Яга" на Крайній Півночі, тоді як суд першої інстанції зобов'язує відповідача зарахувати в кратному обчисленні стаж роботи за період роботи з 27.01.1986 по 17.10.1992. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 працювала з 27.01.1986 по 17.10.1992 відповідний період (з 22.12.1986 по 31.12.1990) можливо зарахувати в кратному обчисленні за умови наявності трудового договору між працівником та роботодавцем. Зазначає про порушення позивачем шестимісячного строку на звернення до суду у відповідності до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що Вінницький окружний адміністративний суд рішенням

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019, з урахуванням вимог статтей 306, 307, КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в резолютивній частині з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що13 лютого 2012 року ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком за списком № 2 відповідно до п."б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Під час призначення пенсії відповідачем не було зараховано до пільгового стажу позивача кратність періоду її роботи з 27 січня 1986 року по 17 жовтня 1992 року машиністом мостового крану четвертого розряду на шахті "Юнь-Яга" на Крайній Півночі.

25 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою з приводу роз'яснення стосовно не зарахування при кратному обчисленні до пільгового стажу період роботи з 27.01.1986 по 17.10.1992.

Листом від 02 травня 2018 року Тульчинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області повідомило, що відповідно до поданої заяви від 15 лютого 2012 року ОСОБА_2 призначена пенсія за віком за віком за писком № 2 відповідно до п."б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Окрім того, оскільки ОСОБА_2 працювала з 27.01.1986 року по 17.10.1992 року відповідний період (з 22.12.1986 року по 31.12.1990 року) можливо зарахувати в кратному обчисленні за умови наявності трудового договору між працівником та роботодавцем.

Слід також зазначити, що Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 24.04.2018 (дата набрання законної сили: 11.09.2018) визнав протиправними дії Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови від 07.02.2018 в зарахуванні в кратному обчислені до пільгового стажу ОСОБА_2 період її роботи з 23.02.1991 по 17.10.1992 на посаді машиніста мостового крану на шахті «Юнь-Яга» та зобов'язав Тульчинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати в кратному обчислені до пільгового стажу ОСОБА_2 період роботи з 23.02.1991 року по 17.10.1992 на посаді машиніста мостового крану на шахті «Юнь-Яга».

Крім того, в зазначеній справі суд апеляційної інстанції погодився з судом першої інстанції, що відмова відповідача в зарахуванні періодів роботи позивача в районах Крайньої Півночі до пільгового стажу з врахуванням кратності з підстав відсутності письмових трудових договорів є безпідставною, оскільки факт укладення трудового договору з роботодавцем підтверджується записами у трудовій книжці, а також зазначеної архівними довідками Муніципального бюджетного закладу "Воркутинський муніципальний архів", згідно яких позивач отримувала заробітну плату за працю в районах Крайньої Півночі у відповідний період, що на думку суду є достатніми документами для перерахунку пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п. 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п. 20).

Відповідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Цим же пунктом передбачено, що тимчасово, до ухвалення відповідного закону, період роботи до 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген, зараховувати до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що було чинним до 01.01.1991.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до цих районів, було встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР "Про пільги для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі" від 01.08.1945, "Про впорядкування пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960 та "Про розширення пільг для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26.09.1967, а також Інструкцією про порядок надання пільг, затверджений постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967.

Відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10.02.1960, постанови Ради Міністрів СРСР № 148 від 10.02.1960 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пунктом "д" статті 5 цього Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" постановлено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, при умові укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно абз. 2 п. 5 Прикінцевих положень № 1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Відповідно до статті 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26.09.1967 постановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" з п'яти до трьох років.

Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості за власною ініціативою, за умови укладення ними трудових договорів на термін три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС №520/П-28 від 16.12.1967, пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 року, надавалися незалежно від наявності письмового трудового договору.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, що у трудовій книжці позивача наявні записи, що ОСОБА_2 з 27 січня 1986 року по 17 жовтня 1992 року працювала на посаді машиніста мостового крану четвертого розряду на шахті "Юнь-Яга" на Крайній Півночі.

Вказаний період роботи також підтверджується архівними довідками Муніципального бюджетного закладу "Воркутинський муніципальний архів" №7052-12/12 від 08.10.2012 року, №7342-09/09 від 28.09.2009 року.

Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 302/662/17-а від 03.07.2018 року.

Однак, в адміністративному позові позивач просила зарахувати в кратному обчисленні стаж роботи за період роботи з 27.01.1986 по 23.02.1991 машиністом мостового крану четвертого розряду на шахті "Юнь-Яга" на Крайній Півночі та суд першої інстанції помилково, без відповідного обгрунтування, зобов'язав Тульчинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати в кратному обчислені до пільгового стажу ОСОБА_2 період роботи з 27.01.1986 року по 17.10.1992 року на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга" та провести перерахунок пенсії з 15 лютого 2012 року з моменту звернення за призначенням пенсії.

Крім того, Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 24.04.2018 (дата набрання законної сили: 11.09.2018) зобов'язав Тульчинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати в кратному обчислені до пільгового стажу ОСОБА_2 період роботи з 23.02.1991 року по 17.10.1992 на посаді машиніста мостового крану на шахті «Юнь-Яга».

Тому в цій частині, з урахуванням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.04.2018 та доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зарахування періоду роботи на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга".

Вирішуючи питання про дату, з якої слід зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права(статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб'єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб'єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб'єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов'язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 806/1952/18 від 19.03.2019.

Колегія суддів зазначає, що на момент призначення пенсії ОСОБА_2 у відповідача були в наявності всі необхідні документи для зарахування періоду роботи на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга", однак саме з вини пенсійного органу таке зарахування не відбулося, а тому адміністративний позов може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та частково спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його зміни в частині зарахування періоду роботи на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга" в межах позовної заяви.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії змінити в частині зарахування періоду роботи на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга" .

Визнати протиправними дії Тульчинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови викладеної в листі від 02.05.2018 року в зарахуванні в кратному обчислені до пільгового стажу ОСОБА_2 період її роботи з 27.01.1986 по 23.02.1991 на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга".

Зобов'язати Тульчинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області зарахувати в кратному обчислені до пільгового стажу ОСОБА_2 період роботи з 27.01.1986 по 23.02.1991 на посаді машиніста мостового крану на шахті "Юнь-Яга" та провести перерахунок пенсії з 15 лютого 2012 року з моменту звернення за призначенням пенсії.

В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.