Справа № 274/2217/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 274/2217/17

Головуючий у 1-й інстанції: Замега О.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

08 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову щодо призначення надбавки пенсії по інвалідності,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні надбавки до пенсії по інвалідності в розмірі соціальної пенсії.

Також, позивач просив зобов'язати Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_2 надбавку до пенсії інваліда ІІ групи, що досягнув пенсійного віку в розмірі соціальної пенсії з дати звернення про її призначення (20.04.2017).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.06.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи відсутні клопотання відповідача про участь в судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, йому призначено пенсію по інвалідності з 01.10.2014 довічно, що підтверджується посвідченням від 09.10.2014 (а.с.7).

ОСОБА_3 також отримує надбавку до пенсії по інвалідності, передбачену пп.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", у розмірі 50,00 грн. Даний факт вбачається з змісту позовної заяви та відзиву на позов, визнається ним та Управлінням, а також про це зазначено у листі від 25.04.2017 № 75/5-8 Управління (а.с.24).

20.04.2017 ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення йому надбавки до пенсії по інвалідності у розмірі соціальної пенсії у відповідності до п."б" статті 33 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак Управління відмовило йому у задоволенні заяви, посилаючись на відсутність передбачених законодавством України підстав для її задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що п."б" статті 33 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає надбавку до пенсії по інвалідності, зокрема, інвалідам ІІ групи на догляд за ними в розмірі соціальної пенсії, втратив чинність у частині призначення надбавки на догляд згідно із Законом України від 31.05.2005 №2603-IV.

Отже, звернення ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення йому надбавки до пенсії по інвалідності у розмірі соціальної пенсії у відповідності до п."б" статті 33 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було безпідставним, а рішення відповідача про відмову у задоволенні цього звернення - таким, що відповідає законодавству України.

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення йому надбавки до пенсії по інвалідності у розмірі соціальної пенсії у відповідності до п."б" статті 33 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак дана заява, на думку суду, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з п."б" ст.33 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" до пенсії по інвалідності, в тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються надбавки інвалідам I групи, одиноким інвалідам II групи, які потребують постійного стороннього догляду або досягли пенсійного віку, а також одиноким інвалідам III групи, які досягли пенсійного віку, - на догляд за ними в розмірі соціальної пенсії (пункт "б" статті 94). (в редакції станом на 20.04.2017).

Відповідно до ст.94 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" соціальні пенсії призначаються в таких розмірах:

а) 30 процентів мінімального розміру пенсії за віком особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років і не набули права на трудову пенсію без поважних причин;

б) 50 процентів мінімального розміру пенсії за віком особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років і не набули права на трудову пенсію з поважних причин; інвалідам III групи;

в) 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком: інвалідам II групи; дітям-інвалідам віком до 16 років; дітям (пункт "а" статті 37), а також одній із осіб, зазначених в пункті "в" статті 37 у разі втрати годувальника;

г) 200 процентів мінімального розміру пенсії за віком: інвалідам I групи; матерям, яким присвоєно звання "Мати-героїня".

Разом з тим, з 01.01.2006 набрав чинності Закон України від 31.05.2005 № 2603-IV "Про внесення змін до деяких законів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які мають права на пенсію, та інвалідам", відповідно до розділу ІІ якого: у Законі України "Про пенсійне забезпечення" п."б" ст.2, ст.5, 93-96 визнано такими, що втратили чинність у частині призначення соціальних пенсій та п."б" ч.1 ст.21, п."б" ч.1 ст.33 визнано такими, що втратили чинність у частині призначення надбавки на догляд.

Окрім цього, позивачу встановлена надбавка відповідно до пп.4 п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», інвалідам 1 групи, одиноким інвалідам II групи, які потребують постійного стороннього догляду або досягли пенсійного віку, одиноким інвалідам III групи, які досягли пенсійного віку, одиноким одержувачам пенсій за віком та за вислугу років, які потребують постійного стороннього догляду, та які отримують пенсію відповідно до Законів України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім осіб, які отримують державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам"), виплачується надбавка на догляд у розмірі 50 гривень.

Надбавки на догляд, встановлені законодавством, що діяло раніше, виплачуються у розмірі, зазначеному в абзаці першому цього підпункту.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на момент розгляду справи в суді першої інстанції дана норма постанови та ЗУ № 2603-IV від 31.05.2005 є чинною, а отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, як вбачається з позовної заяви, відзиву, листа-відповіді від 25.04.2017 № 75/5-8, апеляційної скарги, позивачем не заперечується виплата надбавки в розмірі 50 грн. (розмір передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654).

Тобто, з врахуванням зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що відмова у призначені надбавки до пенсії по інвалідності в розмірі соціальної пенсії є правомірною та прийнятою у відповідності до вимог законодавства на час звернення позивача з відповідною заявою.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують обставини дослідженні судом першої інстанції та висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позову в оскаржуваній частині.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 квітня 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.