Справа № 320/1811/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

12 квітня 2019 року № 320/1811/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви Парафії на честь Святого Рівноапостольного князя Володимира Київської Єпархії та керівника ОСОБА_2 до голови сільської ради с. Порадівка ОСОБА_3 Порадівської сільської ради,

в с т а н о в и в:

10.04.2019 до Київського окружного адміністративного суду звернулись Парафія на честь Святого Рівноапостольного князя Володимира Київської Єпархії та керівник ОСОБА_2 із заявою про забезпечення позову до пред'явлення адміністративного позову, в якій просять суд встановити обов'язок голові сільської ради с. Порадівка Васильківського району Київської області зняти опечатування з вхідних дверей Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна, буд. 2.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.

Відповідно ч.1 ст.152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного положення Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивачів про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною першою статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов'язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов'язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов'язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Згідно з ч.1 ст.151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" зазначено, що розгляд заяв про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

При цьому, відповідно до положень абз.1 п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 № 2 встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, з огляду на приписи вказаних норм законодавства, вбачається, що у випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.

Крім цього, суд також враховує принцип рівності сторін - один із складників концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення ЄСПЛ, серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], № 39594/98, п. 72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy) від 28 серпня 1991 року, Серія A № 208-B, п. 33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) від 12 жовтня 1992 року, Серія A № 245-C, п. 26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), № 54698/00, п. 28, від 8 червня 2006 року).

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов'язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Так, у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви позивачі просять суд встановити обов'язок голові сільської ради с. Порадівка Васильківського району Київської області зняти опечатування з вхідних дверей Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна, буд. 2.

В обґрунтування доводів вказаної заяви заявник зазначає, що протиправність дій суб'єкта владних повноважень сільського голови Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області ОСОБА_3 полягає у незаконному опечатуванні вхідних дверей Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна,буд. 2.

Позивач відмічає, що необхідність забезпечення позову полягає у відновленні умов позивачу для вільного користування правами, гарантованими у статті 35 Конституції України, необхідності безперешкодного відвідування громадянами, віруючими людьми і членами релігійної громади Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна,буд. 2 з метою відправлення релігійних обрядів та здійснення релігійної діяльності. При цьому, невжиття заходів забезпечення позову призведе до тривалого порушення права позивача на свободу світогляду, яке включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Крім цього, позивач вказує, що підставою звернення до суду із заявою про забезпечення позову є наявність очевидних ознак протиправності дій суб'єкта владних повноважень, які полягають у тому, що голова Порадівської сільської ради ОСОБА_3 02.03.2019 о 13:05 год. опечатала круглою печаткою сільської ради всі вхідні двері (дві вхідні двері) Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна, буд. 2, шляхом наклеювання на стик дверних полотен відрізків паперу із зазначенням дати 02.03.2019, завірених підписом голови сільської ради та круглою державною печаткою сільської ради.

Позивач наголошує, що починаючи з 2006 року позивач постійно, щонеділі та всі православні свята й інші дні тижня проводив церковні служби, релігійні обряди у цьому Храмі. Місцезнаходження позивача за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна, буд. 2 підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. На думку позивача, сільський голова ОСОБА_3 протиправно опечатала двері Храму з метою недопущення позивача до Храму, обмежив таким чином у користуванні конституційними правами, визначеними у статті 35 Конституції України, на безперешкодне відправляння релігійних обрядів.

При цьому, позивач вказує, що 02.03.2019 громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_6 о 13:05 год. склали відповідний акт про опечатування всіх вхідних дверей Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира. Також 07.03.2019 ієреї Храму ОСОБА_7 та ОСОБА_5 о 20:00 год. склали відповідний акт про те, що двері Храму опечатані та це є перешкодою увійти до Храму, поставити свічки, помолитися. Протягом усього часу, починаючи з 02.03.2019 по сьогоднішній день позивач позбавлений можливості провести у Храмі релігійні обряди і служби в усі недільні дні.

Позивач стверджує, що вхідні Двері Храму є опечатаними і по сьогоднішній день, тобто на момент подання даної заяви про забезпечення позову.

Також позивач відмічає, що 23.03.2019 позивач направив на адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням лист з проханням припинити перешкоджати членам релігійної громади Парафії на честь Святого Рівноапостольного князя Володимира здійснювати релігійні обряди та зняти папір з печатками сільської ради, яким опечатані вхідні двері Храму. У той же час, відповідач на досудове звернення позивача не відреагував.

Позивач наголошує, що всі питання, які виникають відносно релігії, належать виключно до компетенції релігійних громад, учасниками яких є віряни, відповідно до Церковного статуту релігійної організації. Отже, на думку позивача, втручання сільського голови ОСОБА_3 в діяльність релігійної громади с. Порадівка є протиправною дією суб'єкта владних повноважень, а опечатування дверей храму є перешкоджанням у здійсненні релігійного обряду. Опечатані двері храму унеможливлюють відвідування віруючими людьми храму, у тому числі, у святкові дні, для здійснення релігійного обряду та ускладнюють ефективний захист порушених прав позивача.

При цьому, в обґрунтування заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви позивач вказує, що позовна заява можливо буде розглядатися судом кілька тижнів або місяців, тому неможливо допустити, щоб люди, у тому числі й члени релігійної громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, весь цей час, поки слухається справа у суді, не мали можливості увійти у храм помолитися, поставити свічки та здійснити релігійні обряди.

Таким чином, на думку позивача, опечатування вхідних дверей Храму є незаконним перешкоджанням здійсненню релігійного обряду та порушенням гарантованих конституційних прав віруючих людей.

Дослідивши заяву позивачів про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що спосіб забезпечення позову шляхом встановлення обов'язку голові сільської ради с. Порадівка Васильківського району Київської області зняти опечатування з вхідних дверей Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна, буд. 2, є фактично вирішенням спору по суті на час розгляду справи у суді, що є неприпустимим.

Аналогічний правовий висновок викладений в абзаці 4 пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року, суть якого зводиться до неприпустимості забезпечення позову у спосіб, завдяки якому судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, оскільки це не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Також, суд зауважує, що наявність очевидних ознак протиправних дій чи рішень голови сільської ради с. Порадівка Васильківського району Київської області можуть бути встановлені судом лише під час розгляду справи по суті на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій чи рішень голови сільської ради с. Порадівка Васильківського району Київської області, які мали наслідком опечатування вхідних дверей Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна, буд. 2.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення сторони з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У той же час, як встановлено судом, позивач у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви жодним чином не зазначає та не надає жодних доказів того, на якому правовому титулі позивач використовує Храм Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна, буд. 2.

У позові зазначено лише про те, що вказана адреса є адресою місцезнаходження релігійної організації - Парафії на честь Святого Рівноапостольного князя Володимира Київської Єпархії, що підтверджено доданим до заяви про забезпечення позову безкоштовним витягом з ЄДР.

Жодних доказів на підтвердження того, що будівля храму, про безперешкодний доступ до якої просять позивачі, належить релігійній організації на праві власності або перебуває в оренді, матеріали заяви не містять, в самій заяві про забезпечення позову про це також не зазначено, що позбавляє суд визначити правомірність користування позивачами храмом, як об'єктом нерухомого майна.

До того ж відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: Київська область, Васильківський район, с.Порадівка, вул.. Центральна, буд.2, від 11.04.2019 №163146836, наданої на запит судді, право власності на будівлю та приміщення позивача у названих реєстрах не зареєстровано.

При цьому, приписами частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов'язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Як вбачається зі змісту прохальної частини заяви про забезпечення позову, заявник просить суд встановити обов'язок голові сільської ради с. Порадівка Васильківського району Київської області зняти опечатування з вхідних дверей Храму Релігійної Громади УПЦ парафії на честь Святого Рівноапостольного Великого князя Володимира Київської Єпархії, що знаходиться за адресою: с. Порадівка, вул. Центральна, буд. 2, що у свою чергу випливає із відповідного рішення голови сільської ради с. Порадівка Васильківського району Київської області, яке на даний час не є предметом оскарження в адміністративній справі, а також встановлення обов'язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення, що з урахуванням вищенаведеної норми є неприпустимим.

Вживаючи заходів забезпечення позову у вказаний заявником спосіб до вирішення справи по суті (до встановлення протиправності або правомірності прийняття оскаржуваного рішення), суд фактично усуне всі наслідки, які на його підставі були застосовані до позивача, що у даному випадку є неприпустимим, оскільки порушує принцип рівності сторін, регламентований статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачі не довели необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому у суду відсутні законні підстави для ухвалення судового рішення про забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачами.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви Парафії на честь Святого Рівноапостольного князя Володимира Київської Єпархії та керівника ОСОБА_2, - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) заявникам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 12.04.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.