Справа № 826/16532/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу народного депутата України Розенблата Борислава Соломоновича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: 16 годин 59 хвилин, дата складання повного тексту: 26 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом народного депутата України Розенблата Борислава Соломоновича до директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Сергійовича, Служби безпеки України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Національне антикорупційне бюро України про визнання протиправними дій та бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В :

Народний депутат України Розенблат Б. С. звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до директора Національного антикорупційного бюро України Ситника А. С., Служби безпеки України про визнання протиправними дій Голови НАБ України Ситника А. С. щодо залучення до оперативно-розшукової діяльності на території України працівників Федерального бюро розслідувань (США) без попереднього укладення міжнародного договору відповідно до положень Закону України «Про міжнародні договори»; визнання протиправною бездіяльності СБ України щодо непроведення належного та повного контролю за забезпеченням охорони державної таємниці НАБ України відповідно до положень Закону України «Про державну таємницю» та Закону України «Про Службу безпеки України», а саме розголошення інформації із грифом «державна таємниця» працівникам ФБР без попереднього укладення міжнародного договору відповідно до положень Закону України «Про міжнародні договори».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав в межах справи оцінку такому доказу як Меморандум, укладений між НАБ України та ФБР, однак в матеріалах справи такий доказ відсутній.

В частині невстановлення судом першої інстанції порушених прав позивача, апелянт зазначає, що є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0003712 від 28.11.2016 р., розслідування якого здійснювали працівники НАБ України. 20.06.2017 р. Ситник А. С. повідомив на прес - конференції про затримання напередодні охоронця позивача в результаті першої в Україні спецоперації під прикриттям, допомогу в якій надавало американське ФБР.

Вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції помилково не досліджено норми КПК України та не враховано вимоги ч. 2 ст. 77 КАС України.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив СБ України, зареєстрований 05.04.2019 р. за вх. № 12816, в якому відповідач зазначає про відсутність встановленого факту передачі інформації з грифом секретності, що зумовило правильний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив НАБ України, зареєстрований 09.04.2019 р. за вх. № 13345, в якому відповідач зазначає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів внаслідок взаємодії працівників НАБ України та ФБР.

Окремо відповідач наголошує, що оскільки він не має статусів міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади та державного колегіального органу, то дана обставина виключає можливість для нього укладати міжнародні договори.

Також відповідач зазначає, що співпраця з ФБР відбувалася виключно у формі навчання співробітників НАБ України, а не у рамках оперативно-розшукової діяльності.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися.

До Шостого апеляційного адміністративного суду в день засідання через канцелярію були подані клопотання від позивача та його представника про відкладення розгляду справи, зареєстровані за вх. № 13565 та вх. № 13567 відповідно.

Вказані клопотання обґрунтовані неможливістю бути присутніми у судовому засіданні у зв'язку з участю у пленарному засіданні ВР України (позивач) та сімейними обставинами (представник позивача).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 11.04.2019 р. у задоволенні клопотань відмовлено у зв'язку з необов'язковістю участі сторін в судовому засіданні суду апеляційної інстанції та постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Предметом доказування у даній справі є

- факт залучення до оперативно-розшукової діяльності на території України працівників Федерального бюро розслідувань (США);

- факт розголошення інформації із грифом секретності працівникам ФБР.

Зазначаючи про своє порушене право, позивач обґрунтовує позовні вимоги статусом підозрюваного у кримінальному провадженні № 0003712 від 28.11.2016 р., розслідування якого здійснювали працівники НАБ України.

Відтак, враховуючи специфічний характер спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне перевірити підсудність даної категорії спорів судам адміністративної юрисдикції.

Так у відповідності до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Окрім цього, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» від 18.02.1992 р. № 2135-XII завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Згідно із частиною першою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 9 частини першої статті 3 КПК України).

У відповідності до ст. 51 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» від 18.02.1992 р. № 2135-XII співробітництво у сфері оперативно-розшукової діяльності між міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними органами, до складу яких входять оперативні підрозділи, визначені у статті 5 цього Закону, та правоохоронними і спеціальними службами інших держав, які мають у своєму складі відповідні підрозділи, а також з міжнародними правоохоронними організаціями здійснюється відповідно до законодавства України, міжнародних договорів України, а також установчих актів та правил міжнародних правоохоронних організацій, членом яких є Україна.

Згідно пунктів 2, 6, 7, 9 ч. 3 ст. 14 вказаного Закону прокурор в межах своєї компетенції вимагає для перевірки розпорядження, інструкції, накази та інші акти щодо оперативно-розшукової діяльності, оперативно-розшукові справи, реєстраційні, облікові, звітні, статистичні, аналітичні документи та інші відомості щодо здійснення оперативно-розшукових заходів; отримує пояснення щодо порушень вимог закону від посадових осіб органів, які проводять оперативно-розшукову діяльність; перевіряє скарги на порушення законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, з ознайомленням у необхідних випадках з оперативно-розшуковими матеріалами; вживає заходів щодо усунення порушень законності під час проведення оперативно-розшукової діяльності і щодо притягнення винних до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно із частиною другою цієї ж статті скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314- 316 цього Кодексу.

Наведеними правовими нормами визначено порядок оскарження дій чи бездіяльності прокурора у разі нездійснення ним процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У відповідності до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

На думку колегії суддів, у межах спірних правовідносин позивач і відповідач (НАБ України) діють як учасники кримінального провадження, права і обов'язки яких визначені кримінальним процесуальним законом.

Відтак, порядок захисту порушеного права позивача чітко регламентований нормами Кримінального процесуального кодексу України, що виключає можливість для суду адміністративної юрисдикції надавати оцінку правомірності проведення оперативно-розшукових заходів відносно нього в межах даної справи.

При цьому, бездіяльність інших органів (прокуратури, СБ України тощо) також має бути оцінена в межах кримінального провадження.

Відтак доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом в частині необхідності скасування оскаржуваного рішення приймаються в якості належних, а в іншій частині відхиляються за необґрунтованістю.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без дотримання норм процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування та закриття провадження у справі.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу народного депутата України Розенблата Борислава Соломоновича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року у справі за адміністративним позовом народного депутата України Розенблата Борислава Соломоновича до директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Сергійовича, Служби безпеки України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Національне антикорупційне бюро України про визнання протиправними дій та бездіяльності задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом народного депутата України Розенблата Борислава Соломоновича до директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Сергійовича, Служби безпеки України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Національне антикорупційне бюро України про визнання протиправними дій та бездіяльності закрити.

Роз'яснити позивачеві, що справу належить розглядати за правилами кримінального судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 11.04.2019 р.)