Справа № 140/228/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року ЛуцькСправа № 140/228/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання Масюк Г. С.,

за участю представника позивача Мельника С. І.,

представника відповідача Сахмана П. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Луцький ремонтний завод «Мотор» (далі - ДП «Луцький РЗ «Мотор», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.07.2018 року «В1» № , яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2017 року у розмірі 475 010,10 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 237 505,05 грн.; «В4» № , яким встановлено завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 196 125,35 грн.; «Р» № , яким донараховано суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 137 519,55 грн. - за основним платежем та 68 759,78 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; зобов'язання внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість необхідні дані щодо відшкодування податку на додану вартість по декларації за листопад 2017 року у розмірі 498 834,0 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 06.07.2018 року № , № та № , оскільки виявлені в акті перевірки порушення не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства. Вказує на те, що за результатами перевірки контролюючим органом зроблено висновок про те, що господарські операції між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей» (за вказаними операціями сформовано податковий кредит у листопаді 2017 року) фактично не відбувалися, оскільки стосовно цих контрагентів наявна негативна інформація, не простежується ланцюг придбання реалізованої позивачу продукції (не встановлено виробника та імпортера), у них недостатня кількість господарських ресурсів для виконання робіт (послуг), не надано окремі документи про якість продукції.

Разом з тим, позивач зауважує, що правомірно формував податковий кредит за господарськими операціями із кожним із вказаних контрагентів, реальність яких підтверджується первинними документами, наданими під час проведення перевірки; відповідач не встановив недоліків в оформленні таких документів; ці документи дають можливість встановити зміст відповідної господарської операції та дають право на формування податкового кредиту і відповідно на бюджетне відшкодування сум ПДВ. Крім того, вид діяльності вказаних контрагентів позивача передбачає поставку відповідного товару (запасних частин та матеріалів для ремонту авіаційних двигунів). Контролюючим органом не заперечується використання у господарській діяльності придбаного підприємством від безпосередніх контрагентів товару. Посилання ж відповідача в акті перевірки на відсутність сертифікатів якості (відповідності), паспортів також не може слугувати доказом для висновків про відсутність факту здійснення господарських операцій, оскільки надані для ознайомлення сертифікати якості, паспорти, етикетки, бірки не є первинними документами бухгалтерського обліку і не розкривають зміст господарської операції, а їх перевірка не відноситься до компетенції Державної фіскальної служби.

Позивач також вказує, що акт перевірки не містить жодної інформації про проведення контролюючим органом зустрічних звірок вказаних вище підприємств-постачальників та не підтвердження за їх результатами операцій із ДП «ЛРЗ «Мотор». Водночас можливі порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства не можуть бути підставою для позбавлення позивача як добросовісного платника податків права на формування податкового кредиту з ПДВ та його відшкодування.

Ухвалою від 05.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що проведеною перевіркою було встановлено безпідставне включення позивачем у листопаді 2017 року до складу податкового кредиту ПДВ у сумі 808654,99 грн. за господарськими операціями з контрагентами-постачальниками ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей» у зв'язку з нереальністю їх здійснення. До таких висновків його спонукало те, що згідно з наявною в автоматизованих інформаційних системах Державної фіскальної служби (ДФС) інформацією стосовно вказаних контрагентів не простежується ланцюг придбання реалізованої ДП «ЛРЗ «Мотор» продукції, а саме: не виявлено виробника та імпортера; не встановлено достатню кількість господарських ресурсів для виконання робіт (послуг). Вважає, що висновки, викладені в акті перевірки, та винесені на його підставі податкові повідомлення-рішення є правомірними, просив у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача заперечив доводи відзиву. Вказує, що господарські операції з описаними в акті контрагентами мали реальний характер та підтверджуються первинними документами, що за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства; всі первинні документи надані для перевірки. Зазначає також те, що у чинному законодавстві України відсутній такий термін як «обрив ланцюга» та будь-яка відповідальність за такий «обрив». При цьому вказує, що відносини між учасниками «ланцюга» постачання не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Перевіркою не було встановлено розбіжності в номенклатурі товарно-матеріальних цінностей позивача та його контрагентів, а також розбіжності між податковими зобов'язаннями з ПДВ контрагентів-постачальників та податковим кредитом з ПДВ підприємства.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подавав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив. Додатково зазначив, що відносини із підприємствами-постачальниками, зазначеними в акті перевірки, є триваючими, судовими рішеннями про оскарження податкових повідомлень-рішень відповідача підтверджено фактичний характер поставок товару цими підприємствами на користь ДП «ЛРЗ «Мотор».

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 18.12.2017 року ДП «Луцький РЗ «Мотор» подано до Львівського управління Офісу ВПП ДФС податкову декларацію з ПДВ за листопад 2017 року із зазначенням у рядку 20.2 суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника в банку, 4308985,00 грн.

Судом також встановлено, що у період з 17.05.2018 року по 07.06.2018 року посадовими особами Львівського управління Офісу ВПП ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Луцький РЗ «Мотор» з питань законності декларування від'ємного значення з податку на додану вартість за листопад 2017 року.

За результатами перевірки складено акт від 14.06.2018 року № 90/28-10-48-12/08029701, висновками якого (з врахуванням внесених змін до нього за результатами розгляду заперечення на акт перевірки) встановлено, що позивачем порушено вимоги п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ - 808654,99 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за листопад 2017 року на 612529,65 грн., та завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 196125,34 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що відповідно до вимог п.200.12 ст.200 абз.4 ПК України сума від'ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1.3 статті 200.1 розділу V Кодексу на момент складання акту перевірки, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, за результатами перевірки підлягає зменшенню на 73264,75 грн.

22.06.2018 року позивач, не погодившись із висновками, викладеними в акті перевірки, подав заперечення до Офісу ВПП ДФС. За результатами розгляду заперечень відповідач листом від 04.07.2018 року № 28504/10/28-10-48-09-11 вніс виправлення до акта перевірки від 14.06.2018 року № 90/28-10-48-12/08029701, проте зазначив про правомірність висновків перевірки та про необґрунтованість заперечень.

06.07.2018 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення форми «В1» № , яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2017 року у розмірі 475 010,10 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 237 505,05 грн.; форми «В4» № , яким встановлено завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 196 125,35 грн.; форми «Р» № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 137 519,55 грн. - за основним платежем та 68 759,78 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

19.07.2018 року ДП «Луцький РЗ «Мотор» подано скаргу на вищевказані податкові повідомлення-рішення до ДФС України. Рішенням про результати розгляду скарги від 21.09.2018 року ДФС України залишила без змін податкові повідомлення-рішення від 06.07.2018 року № , № , № , а скаргу без задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України.

Відповідно до пунктів 200.1-200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За правилами статті 200 ПК України сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов'язання та податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов'язкових реквізитів.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України (тут і надалі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов'язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.10.2015 року № 21-1555а15 та від 22.09.2015 року № 21-1526а15 та узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №814/328/15.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів відповідача судом при розгляді справи підлягали з'ясуванню обставини щодо фактичного здійснення позивачем господарських операцій з названими контрагентами-постачальниками.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.1992 року ДП «ЛРЗ «Мотор» зареєстроване як юридична особа; є платником ПДВ, що підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, статутом підприємства, а також витягом з реєстру платників ПДВ. Підприємство є суб'єктом літакобудування, відноситься до літакобудівної промисловості, створене з метою ремонту військової авіаційної техніки за державним замовленням для потреб Міністерства оборони України, зарубіжних замовників, засноване на державній формі власності, включено до «Переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83, відноситься до підприємств оборонно-промислового комплексу згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.02.2014 року №70-р, а також включено до складу Державного концерну «Укроборонпром» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 2912.2010 року №1221. Відповідно до Статуту, затвердженого наказом Генерального директора ДК «Укроборонпром» від 16.01.2017 року №14, підприємство здійснює капітальний ремонт, реконструкцію, модернізацію та технічне обслуговування авіаційних двигунів (їх вузлів та агрегатів) для військових літаків-бомбардувальників: Су-22, Су-24, Су-27, Су-30, літаків - винищувачів Міг-29.

На виконання статутних завдань у межах видів діяльності позивач уклав ряд договорів щодо поставки матеріалів та запасних частин для ремонту авіаційних двигунів.

Під час проведення перевірки позивач надав посадовим особам відповідача первинні документи для підтвердження фактів здійснення господарських операцій із кожним контрагентом, а саме: договори з додатками, видаткові накладні, податкові накладні постачальників, документи про транспортування, акти прийому-передачі, документи, що підтверджують оплату позивачем придбаного товару. При цьому під час проведення перевірки відповідач не зазначав про відсутність будь-яких первинних документів, які є обов'язковими для певного виду господарської операції, акт про ненадання позивачем документів під час проведення перевірки також не складався.

Судом встановлено, що 21.07.2017 року між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТзОВ «НВП Форсаж плюс» укладено договір поставки № 475, на виконання умов якого позивачу поставлено Катод СДП-2 в кількості 3 шт на загальну суму 392040,00 грн., у тому числі ПДВ 65340,00 грн. згідно з видатковою накладною від 20.10.2017 року №Ф-00000039. Постачальником була виписана та належним чином зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) податкова накладна від 20.10.2017 року №3, на вказаний товар постачальником надано сертифікати якості від 19.10.2017 року № 28. Розрахунки за товар проведено у безготівковій формі згідно з платіжним дорученням від 01.11.2017 року № 9314. Поставка товару здійснювалася через перевізника ТзОВ «ТК САТ» що підтверджується товарно-транспортною накладною № 007019976. Після проходження вхідного контролю вказані товарно-матеріальні цінності були оприбутковані на складі підприємства та відображені у картці складського обліку матеріалів №179.

14.06.2017 року між позивачем та ТзОВ «НВП Форсаж плюс» укладено договір поставки № 372, на виконання умов якого позивачу поставлено гранули КНА в кількості 40 кг на загальну суму 144000,00 грн., у тому числі ПДВ 24000,00 грн. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткову накладну від 29.11.2017 року №Ф-00000041, податкову накладну від 29.11.2017 року № 1, платіжне доручення від 11.12.2017 року № 9896, картку складського обліку матеріалів №332, сертифікат якості.

Крім того, між вказаними сторонами також було укладено договір поставки від 27.11.2017 року №793, за яким здійснювалася поставка заготовок великосортних ВЖЛ-2 в кількості 400 шт. Про виконання договору свідчать видаткова накладна від 29.11.2017 року №Ф-00000040 на загальну суму 90552,00 грн., у тому числі ПДВ 15092,00 грн., податкова накладна від 29.11.2017 року №2, сертифікат якості від 29.11.2017 року № 102-17, платіжне доручення від 21.12.2017 року №10138. За результатами вхідного контролю товарно-матеріальні цінності оприбутковані на складі підприємства з відображенням у картці складського обліку матеріалів підприємства №796.

Поставка продукції за договорами від 14.06.2017 року № 372 та від 27.11.2017 року №793 здійснювалася через перевізника ТзОВ «Нова пошта», що підтверджується експрес-накладною від 30.11.2017 року №6451.

Судом також встановлено, що 17.10.2017 року між ДП «ЛРЗ «Мотор» укладено договір поставки № 682/кт з контрагентом-постачальником ТзОВ «Промелектроніка», на виконання умов якого позивачу поставлено АЧЕ-99 чутливий елемент в кількості 33 комп. на загальну суму 1017622,98 грн., у тому числі ПДВ 169603,83 грн. Про виконання договору свідчать акти приймання-передачі ТМЦ від 06.09.2017 року, від 26.06.2017 року, від 15.09.2017 року, видаткова накладна від 03.11.2017 року №РН-0003555, податкова накладна від 03.11.2017 року №51, платіжне доручення від 08.11.2017 року №9410, сертифікати відповідності. Поставка товару здійснювалася через перевізника ТзОВ «Нова пошта», що підтверджується експрес-накладними від 26.06.2017 року № 73970, від 06.09.2017 року № 2808, від 15.09.2017 року № 656, товар оприбуткований на складі підприємства.

Також між вказаними сторонами було укладено договір поставки від 08.09.2017 року №575, за яким здійснювалася поставка насосу 4020 в кількості 1 шт. та насосу 888А в кількості 1 шт. на загальну суму 437960,01 грн., у тому числі ПДВ 72993,34 грн. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано видаткову накладну від 20.11.2017 року №РН-0003708, податкову накладну від 20.11.2017 року №187, сертифікат відповідності від 15.11.2017 року № 15/11, платіжне доручення від 04.12.2017 року №9857, експрес-накладну від 02.10.2017 року №0534, картки складського обліку матеріалів підприємства №127, 128.

29.09.2016 року ДП «ЛРЗ «Мотор» укладено договір купівлі-продажу № 693 із ТзОВ «Юкас Україна», на виконання якого здійснювалася поставка підшипників 76-208Р ЕТУ 100/3 в кількості 12 шт. на загальну суму 156643,20 грн., у тому числі ПДВ 26107,20 грн. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано акт приймання-передачі ТМЦ № 27/10, видаткову накладну від 07.11.2017 року №174, податкову накладну від 07.11.2017 року №6, платіжне доручення від 13.11.2017 року №9475, експрес-накладну від 27.10.2017 року №2827, картку складського обліку матеріалів підприємства №147.

Крім того, між вказаними сторонами було укладено договір поставки від 24.10.2017 року №17 КТ/705-кт, за яким здійснювалася поставка підшипників 85-1126928РІ ЕТУ 100/3 в кількості 2 шт. на загальну суму 254469,60 грн., у тому числі ПДВ 42411,60 грн. та підшипників 85-1126928РІ ЕТУ 100/3 в кількості 4 шт. на загальну суму 508939,20 грн., у тому числі ПДВ 84823,20 грн. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано акт приймання-передачі ТМЦ № 4/11, видаткові накладні від 07.11.2017 року №175, від 13.11.2017 року № 183, податкові накладні від 07.11.2017 року №7, від 13.11.2017 року № 14, платіжні доручення від 13.11.2017 року №9474, від 20.11.2017 року № 9596, експрес-накладну від 04.11.2017 року №6628, картку складського обліку матеріалів підприємства №2267.

04.07.2017 року між позивачем та ПП «Антей» укладено договори поставки № 424 та № 425, на виконання яких здійснювалася поставка товару - чутливий елемент АМЧЕС-8 в кількості 3 шт. на загальну суму 136800,00 грн., у тому числі ПДВ 22800,00 грн. та чутливий елемент АМЧЕС-38 в кількості 4 шт. на загальну суму 153600,00 грн., у тому числі ПДВ 25600,00 грн. На підтвердження виконання умов вказаних договорів надано акти прийому-передачі, видаткові накладні від 18.10.2017 року №СФ-000026 та №СФ-000025, податкові накладні від 27.10.2017 року №2 та №1, сертифікати якості, платіжні доручення від 27.10.2017 року №9226 та № 9227, експрес-накладну від 21.09.2017 року №0240, картки складського обліку матеріалів підприємства №3698, № 3697.

Також матеріалами справи підтверджено, що 30.06.2016 року між ДП «ЛРЗ «Мотор» (зберігач) та ТзОВ «ТД «Підшипникцентр» (поклажодавець) було укладено договір відповідального зберігання № 562, відповідно до умов якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання запчастини для авіаційний двигунів та їх агрегатів передане зберігачу для проведення вхідного контролю, закупівля зберігачем майна, що пройшло вхідний контроль та визначене кондиційним здійснюється партіями за окремими договорами.

У зв'язку з чим 27.06.2017 року між вказаними вище сторонами було укладено договір поставки № 415/кт, за яким здійснювалася поставка підшипників 5-32206 Р8 (ЕТУ 100) на загальну суму 273775,68 грн., у тому числі ПДВ 45629,28 грн., підшипників 26-106БТ2 (ЕТУ 100), підшипників 55-2672919Р5 (ЕТУ 100/1), підшипників 55-2672919Р4 (ЕТУ 100/1), підшипників 26-7000102Ю2Т (ЕТУ 100/3), підшипників 76-1000904Р2 (ЕТУ 100/3) та підшипників 5-32206Р8 (ЕТУ 100) на загальну суму 790910,16 грн., у тому числі ПДВ 131818,36 грн. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано акти приймання-передачі майна від 20.10.2017 року, від 25.10.2017 року, видаткові накладні від 27.11.2017 року №б00001967, від 07.11.2017 року № б00001998, податкові накладні від 27.10.2017 року №91, від 07.11.2017 року № 20 та № 63, платіжні доручення від 13.11.2017 року №9478, № 9477, експрес-накладні від 20.10.2017 року №9937, від 25.10.2017 року № 7569, картки складського обліку матеріалів підприємства.

Судом також встановлено, що ДП «ЛРЗ «Мотор» було укладено ряд договорів з ТзОВ «Імпера Груп»: від 18.11.2016 року № 793 (договір відповідального зберігання), від 14.09.2017 року № 592, за яким здійснювалася поставка ВТ20 лист 1,0мм. в кількості 30 кг на загальну суму 46218,24 грн., у тому числі ПДВ 7703,04 грн., від 22.11.2017 року №781, за яким здійснювалася поставка мікрокульки ЕП-741 в кількості 36 кг на загальну суму 213840,00 грн., у тому числі ПДВ 35640,00 грн., від 27.06.2017 року №414/кт, за яким здійснювалася поставка підшипників: 5-1840095, 35-7000105БТ2, 75-206Р7, 75-205Р2, на загальну суму 136386,60 грн., у тому числі ПДВ 22731,10 грн., підшипників: 5-236203Е, 75-205Р2 на загальну суму 45600,00 грн., у тому числі ПДВ 7600,00 грн., підшипників: 75-205Р2, 357000105БТ2, 5-70000105Б, 55-32205Б3 на загальну суму 52572,60 грн., у тому числі ПДВ 8762,10 грн.

Про виконання вказаних догорів свідчать видаткові накладі від 20.10.2017 року № Б2534, від 29.11.2017 року № Б2979, від 31.10.2017 року № Б2657, від 13.11.2017 року № Б2789, від 20.11.2017 року № Б2866, податкові накладні від 20.10.2017 року № 171, від 29.11.2017 року № 372, від 31.10.2017 року № 288, від 13.11.2017 року № 158, від 20.11.2017 року № 231, платіжні доручення від 06.11.2017 року № 9389, від 27.12.2017 року № 10176, від 20.11.2017 року № 9597, від 13.11.2017 року № 9473, від 27.11.2017 року № 9734, свідоцтва про якість від 16.04.2006 року № 00080R04, сертифікат якості № 20, акти приймання передачі від 29.09.2017 року № 37, від 06.10.2017 року № 39, від 17.10.2017 року № 40, від 31.10.2017 року № 41, від 13.11.2017 року № 42, експрес-накладні від 20.10.2017 року № 5269, від 30.11.2017 року № 3304, від 29.09.2017 року №9625, від 17.10.2017 року № 0546, від 31.10.2017 року № 4889, від 13.11.2017 року, картки складського обліку матеріалів підприємства.

На думку суду, подані позивачем під час перевірки та в ході судового розгляду справи зазначені вище первинні документи підтверджують реальність господарських операцій із придбання позивачем у ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей» товарів за договорами поставок, які мають тісний взаємозв'язок із господарською діяльністю позивача. При цьому вказані первинні документи досліджувалися під час проведення перевірки, про що зазначено в акті, недоліків в їх оформлені відсутні, що не заперечує відповідач. Розрахунки між сторонами проведені у повному обсязі, що підтверджує в акті перевірки і сам відповідач, тобто спір з цього приводу відсутній. Позивач суму ПДВ, сплачену продавцям-контрагентам в ціні товару, відніс до податкового кредиту листопада 2017 року, як це визначено правилами ПК України.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про необхідність наявності сертифікатів, які підтверджують якість поставленої продукції на кожну партію товару, адже, наявність чи відсутність документів, що посвідчують якість товару жодним чином не впливає на відображення у бухгалтерському та податковому обліку таких господарських операцій. Тобто, вказані документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують обставини придбання товару. Разом з тим, в матеріалах справи наявні копії сертифікату визнання вимірювальних можливостей від 19.12.2017 року №ПТ-298/17, сертифікату схвалення організації з технічного обслуговування та ремонту від 09.12.2016 року, сертифікату Bureau Veritas Certification, які з огляду на специфіку діяльності позивача свідчать про організацію власного вхідного контролю під час надходження на підприємство запчастин до авіадвигунів з метою їх перевірки на якість.

Надаючи оцінку доказам, на які посилається відповідач, зокрема, наявність в автоматизованих інформаційних системах ДФС інформації про обрив ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані ДП «ЛРЗ «Мотор» його контрагентами - ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей», а також відсутність можливостей продавців, з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання умов укладеного договору, суд не заперечує можливостей використовувати податкову інформацію.

Статтею 83 ПК України встановлений перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, в якому міститься і податкова інформація (підпункт 83.1.2 пункту 83.1 статті 83 ПК України).

Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Пунктом 73.5 статті 73 ПК України передбачено, що з метою отримання податкової інформації, контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Відповідно до пунктів 2-4 Порядку проведення контролюючими органами зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1232, зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання щодо здійснення операцій, з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань.

Як вбачається з акта перевірки, зустрічні звірки або перевірки з питань підтвердження отриманих від ДП «ЛРЗ «Мотор» відомостей щодо відносин з іншими контрагентами, зокрема, ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей» контролюючим органом не проводились.

У даному випадку відповідач використав інформацію наявну в автоматизованих інформаційних системах ДФС щодо господарської діяльності контрагентів позивача без аналізу первинних документів таких платників податків. Оскільки зустрічні звірки жодного із контрагентів позивача фактично не проводились, тому аналітична інформація автоматизованих інформаційних систем ДФС про відсутність у контрагентів-постачальників необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, основних фондів не можуть бути підставою для висновку щодо здійснення позивачем правочинів без мети настання реальних наслідків, проведення безтоварних операцій, та, відповідно, однією з підстав для висновку про завищення сум податкового кредиту з ПДВ та в результаті прийняття податкових повідомлень-рішень про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ та зменшення розміру від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту. Такі висновки є лише припущенням контролюючих органів.

З наведених підстав суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів-постачальників позивача ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей» по ланцюгах постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Суд звертає увагу, що такий висновок відповідача є лише припущення про ймовірні порушення податкового законодавства учасниками господарських операцій. Проте судом не встановлено, що відомості, які містяться в досліджених судом та податковою перевіркою первинних документах, є неповними, недостовірними та (або) суперечливими, чи ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена в судовому порядку, а тому зазначені документи є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. У свою чергу, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спори між сторонами щодо недійсності договорів відсутні. Контролюючим органом також не доведено, що господарські зобов'язання між позивачем та вказаними контрагентами вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Суд також звертає увагу, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов'язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов'язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення покупця - платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента. Будь-яких доказів, що позивач при здійсненні господарської діяльності із вищезгаданими контрагентами діяв недобросовісно, контролюючий орган не надав суду.

Така ж позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №826/6280/13-а, від 27.03.2018 року №816/809/17.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі № 3991/03 «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Європейський суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» зазначив, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

На момент фактичного виконання господарських операцій усі контрагенти позивача як юридичні особи були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, були зареєстрованими платниками ПДВ. В ході судового розгляду факту узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями встановлено не було.

При цьому слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Крім того, акт перевірки не містить встановлених обставин, які б свідчили про невиконання позивачем чи його контрагентами договірних зобов'язань за господарськими операціями або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб'єктами господарської діяльності і які є доведеними у встановленому порядку. Водночас, вироків суду відносно названих контрагентів позивача, які набрали законної сили, під час розгляду справи контролюючим органом не надано. Податковим органом не надано суду доказів того, що авіазапчастини, які згідно з первинними документами придбані, оприбутковані та використані позивачем у своїй господарській діяльності, були отримані незаконним шляхом.

У даній справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами.

Водночас, судовими рішеннями від 27.07.2018 року у справі №803/872/18, від 10.10.2018 року у справі №0340/1470/18, від 15.11.2018 року у справі №0340/1814/18 підтверджується систематичний характер взаємовідносин між позивачем та ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей» за операціями з постачання запчастин до авіадвигунів.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Таким чином, суд вважає, що у ході розгляду справи судом досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України є підставою для податкового обліку (договори, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, документи про оплату) та встановлено реальне здійснення господарських операцій між позивачем та ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей». Вказані документи містять відомості, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагентами та у їх сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху у межах господарської діяльності позивача.

Натомість відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених з позивачем, оскільки він не володіє (чи володіє не у повній мірі) перевіреною, задокументованою та офіційною інформацією. Ним не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки позивача і його контрагентів та злагодженості дій між ними.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина друга статті 77 КАС України), який мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит з придбання товарів у його постачальників ТзОВ «НВП «Форсаж плюс», ТзОВ «Імпера Груп», ТзОВ «Промелектроніка», ТзОВ «Юкас Україна», ТзОВ «Підшипникцентр», ПП «Антей» сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались. Таким чином, довести правомірність свого рішення зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність прийнятих Офісом ПП ДФС податкових повідомлень-рішень від 06.07.2018 року форми «В1» № , яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2017 року у розмірі 475 010,10 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 237 505,05 грн.; форми «В4» № , яким встановлено завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 196 125,35 грн.; форми «Р» № , яким донараховано суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 137 519,55 грн. - за основним платежем та 68 759,78 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, з огляду на що останні підлягають скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання вчинити дії шляхом внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявлену суму до відшкодування по декларації за період листопад 2017 року у розмірі 498834,00 грн., суд зазначає наступне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано статтею 200 ПК України.

Згідно з приписами вказаної статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

У відповідності до вимог пункту 200.4 статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України передбачено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Крім того, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення виникала б не необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Оскільки оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 06.07.2018 року форми «В1» № , форми «В4» № , форми «Р» № було позбавлено позивача права на бюджетне відшкодування, які в судовому порядку скасовані як протиправні, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо відшкодування позивачу суми податку на додану вартість за листопад 2017 року у розмірі 498834,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Офісу ВПП ДФС на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 18644,80 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від 31.01.2019 року № 1668.

Керуючись статтями 243 ч. 3, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 06.07.2018 року форми «В1» № , форми «В4» № , форми «Р» № .

Зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість дані щодо відшкодування Державному підприємству «Луцький ремонтний завод «Мотор» заявленої суми податку на додану вартість згідно декларації за листопад 2017 року у розмірі 498834,00 грн. (чотириста дев'яносто вісім тисяч вісімсот тридцять чотири грн. 00 коп.).

Стягнути на користь Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» (43006, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Ківерцівська, будинок 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11 - г, ) судовий збір у розмірі 18644,80 (вісімнадцять тисяч шістсот сорок чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко

Повний текст судового рішення складено 12.04.2019 року.