Справа № 540/294/19
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/294/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

13.02.2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) до Головного управління Державної служби України з питань праці в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ Держпраці у Херсонській області) про визнання протиправною та скасування постанови від 17.10.2019 року № ХС 3053/1523/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 125190 грн.

Ухвалою суду від 18.02.2019 року відкрито спрощене провадження в справі та призначено судове засідання на 14 березня 2019 року.

Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що в період з 03.01.2019 р. по 04.01.2019 року посадовими особами відповідача проведене інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин. За результатами інспекційного відвідування складено акт №ХС 3053/1523/АВ від 03.01.2019 р., висновком якого є порушення законодавства про працю, шляхом допущення до роботи без укладання трудового договору працівника ОСОБА_2, у зв'язку з виявленим порушенням, посадовою особою відповідача позивачу винесено припис про усунення виявлених порушень за № ХС/3053/1523/АВ/П від 04.01.2019 р. згідно якого позивача зобов'язали ОСОБА_2 працевлаштувати. 17.01.2019 р. Головним Управлінням Держпраці у Херсонській області прийнято постанову за № ХС3053/1523/АВ/П/ПТ/ТД-ДФ про накладення на позивача штрафу у розмірі 125190 грн. Крум того, за результатами перевірки працівниками Управління Держпраці у Херсонській області за цим же фактом відносно позивача був складений протокол направлений для розгляду по суті до Новокаховського міського суду Херсонської області. Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.01.2019 р. ФОП ОСОБА_1 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП - та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн. З постановою Головного управління Держпраці у Херсонській області про накладення штрафу за № ХС3053/1523/АВ/П/ПТ/ТД-ДФ, у розмірі 125190 грн., позивач не згоден та вважає її такою що підлягає скасуванню, так як позивач виконав вимоги припису та 04.01.2019 року працевлаштував ОСОБА_2, про що повідомив відповідача.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач 05.03.2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким проти позову заперечує з таких підстав. Питання проведення перевірки суб'єктів господарювання щодо дотримання законодавства про працю врегульовано Конвенцією Міжнародної організації праці №81 від 11 липня 1947 року, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та постановою КМУ «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №295 від 26 квітня 2017 року. При проведенні перевірки позивача та оформленні результатів перевірки, зокрема, при винесенні спірної постанови відповідач діяв у спосіб та в порядок передбачений спеціальним законодавством. Все це, на думку, відповідача є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.9 ст.205 КАС України).

Розглянувши надані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне: відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування від 02.01.2019 р. № 03 Головним управлінням Держпраці у Херсонській області, відповідно до наказу від 02.01.2019 року № 02 в період з 03.01.2019 р. по 04.01.2019 р. посадовими особами здійснено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1, за наслідками якої складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю за № ХС3053/1523/АВ.

Відповідно до Акту № ХС3053/1523/АВ від 03.01.2019 року вбачається, що інспекційним відвідуванням встановлено, що 03.01.2019 р. ФОП ОСОБА_1 не оформлено з працівником ОСОБА_2 трудовий договір у письмовій формі, не видано наказ про прийняття на роботу, у зв'язку з чим здійснено допуск до роботи без належного оформлення трудового договору.

Висновком інспекційного відвідування є порушення позивачем приписів ч.3 ст.24 КЗпПУ та постанови КМУ «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» №413 від 17 червня 2015 року, шляхом допущення до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням ФОП ОСОБА_1 та без повідомлення до органу ДФС про прийняття працівника на роботу. Працівник ОСОБА_2 надала пояснення, що вона працює продавцем в магазині, за графіком роботи магазину з 08.00 до 19.00 годин, та за графіком змінності.

У зв'язку з виявленим правопорушенням Головним управлінням Держпраці у Херсонській області винесено Припис про усунення виявлених порушень за № ХС/3053/1523/АВ/П від 04.01.2019 р. згідно якого зобов'язали позивача працевлаштувати ОСОБА_2, строк усунення порушення зазначено до 31.01.2019 року.

Висновки акту інспекційного відвідування стали підставою для винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХС3053/1523/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190 грн.

Крім того, Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.01.2019 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн., який було сплачено ОСОБА_3 відповідно до квитанції 0.0..1 від 29.01.2019 року.

Не погодившись із постановою № ХС3053/1523/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом про її скасування.

Вирішуючи даний спір суд виходить із наступного: ст. 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення N 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року N 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пункту 2 Положення N 96 Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення N 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 6 пункту 4 Положення N 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Державна служба України з питань праці (Держпраця) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (пп. 6 п. 6 Положення N 96).

Пунктом 7 Положення N 96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм Головного управління Держпраці в Херсонській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 N 877-V (далі - Закон N 877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 295 від 26.04.2017 (далі - Порядок N 295).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" N 877-V від 05.04.2007 (далі за текстом Закон N 877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону N 877-V заходи контролю здійснюються, в т. ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Дана норма встановлює імперативні вимоги до здійснення заходів Управліннями Держпраці, а саме - вони під час здійснення заходів контролю зобов'язані забезпечити дотримання абсолютно конкретних норм Закону №877-V, натомість інші статті цього закону на відповідача не розповсюджуються.

Верховний Суд встановив обов'язок Управління Держпраці дотриматись цих приписів Закону №877-V при проведенні інспекційного відвідування, виклавши дану позицію в постанові від 22 березня 2018 року в справі №697/2073/17 провадження К/9901/2769/18, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню при застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Додатково до позиції суду, слід навести ч.7 ст. 4 Закону №877-V, яку зобов'язаний дотриматись відповідач при здійсненні контрольного заходу, та відповідно до якої у разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав і обов'язків суб'єкта господарювання або повноважень органу державного нагляду (контролю), така норма трактується в інтересах суб'єкта господарювання.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкту відвідування або його уповноваженим представником.

Згідно з пунктом 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Пунктом 29 зазначеного Порядку визначено, що заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до п. 2 Порядку N 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.

Згідно п. п. 8, 9 Порядку N 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Суд зазначає, що згідно із частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Відповідно до частини 3 статті 24 КзпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачена відповідальність для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 року №509, визначений механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених частиною 2 ст. 265 КЗпП України.

Згідно з пунктом 2 Порядку №509, однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

В подальшому, позивач на виконання вимог Припису про усунення виявлених порушень за № ХС/3053/1523/АВ/П від 04.01.2019 р. згідно якого був зобов'язаний працевлаштувати ОСОБА_2, у строк до 31.01.2019 року, направив повідомлення про прийняття працівника (ОСОБА_2.) на роботу, до ГУ Держпраці у Херсонській області, яке отримано відповідно до відмітки 04.01.2019 року. Однак, відповідач виніс постанову від 17.01.2019 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХС3053/1523/АВ/П/ПТ/ТД-ФС за порушення приписів ч.3 ст.24 КЗпПУ та постанови КМУ «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» №413 від 17 червня 2015 року на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпПУ до позивача застосовано штраф в розмірі 125190 грн.

Згідно роз'яснень Державної служби України з питань праці від 11.01.2018 року № 183/3/4.3-3В-18 «Щодо здійснення держконтролю за додержанням законодавства про працю», з посиланням до пункту 28 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Крім того, штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

ФОП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності на підставі абзацу другого ч.2 ст. 265 КЗпП і частини 3 ст. 41 КУпАП.

Згідно постанови Верховного Суду України від 21.12.2018 року правопорушення передбачене частиною 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене частиною 3 статті 41 КУпАП, належить до одного виду відповідальності.

З огляду на вищевикладене, вбачається що притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за одне й те саме правопорушення двічі, суперечить ст. 61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення. Оскільки ФОП ОСОБА_1 постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.01.2019 року, визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП і притягнуто до відповідальності за ч.3ст.41 КУпАП за те саме порушення, то це виключає притягнення позивача до відповідальності за абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Крім того, позивачем виконано вимоги Припису про усунення виявлених порушень за № ХС/3053/1523/АВ/П від 04.01.2019 р., в строк передбачений даним Приписом.

В зв'язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Херсонській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 17.01.2019 року № ХС3053/1523/АВ/П/ПТ/ТД-ФС - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Державної служби України з питань праці у Херсонській області () від 17.01.2019 року № ХС3053/1523/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 125190 грн на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1).

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з питань праці у Херсонській області () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1251,91 (одна тисяча двісті п'ятдесят одна грн.. 91 коп.) грн.., шляхом безспірного списання коштів органами казначейської служби України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 112040100