Справа № 211/1910/17 (2-а/211/16/18)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 211/1910/17 (2-а/211/16/18)

головуючий суддя І інстанції - Ткаченко С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М. ,

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.12.2018 року в адміністративній справі № 211/1910/17 (2-а/211/16/18) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати протиправними дії Довгинцівського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області щодо відмови в перерахунку по курсу НБУ заробітної плати, яка була отримана в російських рублях за період з 01.01.1992 року по 30.11.1992 року в АТ «Магаданенерго» по курсу української гривні до російського рубля на день призначення пенсії 1,8699 грн за 10 російських рублів;

- зобов'язати Довгинцівський відділ обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати, яка була отримана в російських рублях в АТ «Магаданенерго» за період з 01.06.1992 року по 30.11.1992 року по курсу української гривні до російського рубля на день призначення пенсії 1,8699 грн за 10 російських рублів;

- визнати протиправними дії Довгинцівського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області щодо незаконного зменшення заробітної плати, з якої фактично були обчислені та сплачені страхові внески до пенсійного фонду РФ, згідно довідок від АТ «Магаданенерго» від 21.05.2004 р. № 54/6-1932 та від 10.12.2003 р. № 20/23-06/1056 (наявними в матеріалах пенсійної справи) з районними коефіцієнтами та надбавками, шляхом виключення із заробітку районного коефіцієнту та надбавок та застосування до вказаного скоригованого розміру обмеження в 5,6 разів при визначенні помісячного коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

- зобов'язати Довгинцівський відділ обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області здійснити перерахунок пенсії з урахуванням районного коефіцієнту та надбавок, згідно довідок АТ «Магаданенерго» від 21.05.2004 р. № 54/6-1932 та від 10.12.2003 р. № 20/23-06/1056, з яких фактично були обчислені та сплачені страхові внески до пенсійного фонду РФ, та зняти обмеження в 5,6 разів при визначенні помісячного коефіцієнта заробітної плати (доходу);

- зобов'язати Довгинцівський відділ обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області зарахувати заробітну плату за 60 місяців, згідно довідок АТ «Магаданенерго» від 21.05.2004 р. № 54/6-1932 та від 10.12.2003 № 20/23-06/1056 за період з 01.06.1992 року по 31.05.1997 року (оптимальний вибір) з оптимізацією 10 відсотків тривалості страхового стажу невигідних періодів;

- визнати протиправними дії Довгинцівського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області щодо визначення страхового стажу у розмірі 26 років 11 місяців 25 днів (КР.П. 17 років 08 місяців 05 днів), а також неврахуванні пільгового стажу в півтора кратному розмірі щодо періоду трудової діяльності в районах Крайньої Півночі (Магаданська область) в період з 10.06.1982 року по 09.11.1985 року та період з 01.01.1991 року по 10.10.1997 року;

- зобов'язати Довгинцівський відділ обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області здійснити перерахунок страхового стажу зарахувавши стаж роботи один рік за півтора за період з 10.06.1982 року по 09.11.1985 року та з 01.01.1991 року по 10.10.1997 року та визначити загальний страховий стаж у розмірі 32 роки 0 місяців 0 днів (22 роки 8 місяців 19 днів робота на Крайній Півночі з врахуванням 1,5);

- зобов'язати Довгинцівський відділ обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області здійснити перерахунок пенсії з 26 жовтня 2016 року з врахуванням повного заробітку, а також дорахувати і виплатити недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію без обмеження максимальним розміром, згідно ст. 27 п. 3 Закону № 1058-15, у редакції чинній під час призначення пенсії у 2004 році.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.12.2018 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправними дії Довгинцівського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Дніпропетровської області щодо неврахування пільгового стажу в півтора кратному розмірі щодо періоду трудової діяльності в районах Крайньої Півночі в період з 10.06.1982 року по 01.07.1982 року, з 23.08.1982 року по 20.04.1983 року, з 12.05.1983 року по 15.10.1983 року, з 17.10.1983 року по 09.11.1985 року.

Зобов'язано Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок страхового стажу, зарахувавши стаж роботи один рік за півтора року за періоди роботи з 10.06.1982 року по 01.07.1982 року, з 23.08.1982 року по 20.04.1983 року, з 12.05.1983 року по 15.10.1983 року, з 17.10.1983 року по 09.11.1985 року.

Зобов'язано Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії з 27.10.2016 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю. В частині задоволених позовних вимог рішення не оскаржується.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що її стаж при проведенні перерахунку пенсії має бути обчислений, згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність особи. В період з 1991 року по 1997 рік, яким охоплюється період роботи позивача на території Російської Федерації, був чинним Закон РРСФР «Про державні пенсії в РРСФР» від 20.11.1990 року № 340-1, який діяв до 31.12.2001 року та який визначав, що всі періоди роботи в районах Крайньої Півночі зараховуються в трудовий стаж в 1.5 кратному розмірі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частиною 1 ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що позивачем рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, то відповідно судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення, в частині задоволених позовних вимог, на дотримання норм матеріального та процесуального права не перевіряється.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, з 19.03.2004 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Криворізькому Південному Об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, правонаступником якого з 08.11.2017 року є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

15.12.2016 року позивач звернулась до Криворізького південного об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про надання їй інформації про розрахунок стажу у пільговому розмірі за роботу в районах Крайньої Півночі, на яку 28 грудня 2016 року отримала відповідь за № К-135, в якій зазначено, що стаж роботи на Крайній Півночі у кратному обчисленні враховано з 17.10.1983 року по 31.12.1990 року.

06.02.2017 року позивач звернулась до Криворізького південного об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про надання більш обґрунтованої інформації щодо нарахування пенсії.

Листом Криворізького південного об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської областівід 17.02.2017 року № К-11, позивача було повідомлено, що пільги щодо обчислення стажу надавались працівникам, переведеним або запрошеним на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей за умови, що працівники уклали трудові договори в цих районах.

01.06.2017 року позивачподала заяву про перерахунок пенсії в ручному режимі згідно довідки від 18.08.2005 р. № 54/6-2913 за період з 01.10.1989 року по 30.09.1994 року, включаючи 1992 рік з конвертацією російського рубля до гривні, згідно Постанови КМУ від 20.11.2003 р. № 1783, ст. 41 ЗУ від 09.07.2003 року № 1058, Угоди від 13.03.1992 р.

Листом Криворізького південного об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 14.06.2017 року № К-105 позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку пенсії в ручному режимі згідно довідки від 18.08.2005 р. № 54/6-2913 з підприємства, обґрунтовуючи тим, що пенсія позивачеві призначена і виплачується у відповідності з чинним законодавством. Офіційно встановлений курс рубля до гривні було застосовано з 01.12.1992 року.

Не погодившись з вказаними доводами пенсійного органу, позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що період роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 01.01.1991 року по 13.04.1994 року, з 14.04.1994 року по 14.05.1997 року, з 15.05.1997 року по 10.10.1997 року не підлягають зарахуванню відповідачем у пільговому обчисленні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до заробітної плати для обчислення пенсії враховуються суми виплат, отриманих застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати, з якої сплачувались зазначені внески - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967р. №530/П-28.

Згідно п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 року - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинним законодавством не передбачено врахування стажу роботи після 1991 року в пільговому обчисленні.

Так, відповідно до ст. 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодовують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення, згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 30.01.2018 року по справі № 676/7065/14-а, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для обрахунку стажу позивача після 01.01.1991 року в пільговому обчисленні.

Що стосується посилань апелянта на протиправне неврахування відповідачем при розрахунку розміру пенсії районних коефіцієнтів та надбавок, з яких були сплачені страхові внески до пенсійного фонду Російської Федерації, застосування обмеження в 5,6 разів при визначенні помісячного коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вже зазначалось, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року Законом СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-I (далі - Закон СРСР № 1480-I) «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому, статтею 78 діючого на той час Закону СРСР № 1480-I було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ні Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату для обрахунку пенсії північної надбавки та районного коефіцієнту.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 26.09.2018 року по справі № 671/86/15-а, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, чинним законодавством встановлено обмеження щодо врахування при обчисленні розміру пенсії доходів, отриманих за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися страхові внески - такі виплати враховуються в розмірі, який не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

За таких обставин, при розрахунку розміру пенсії позивачу, відповідачем з урахуванням положень п. 2 ст. 41 Закону № 1058, правомірно застосовано коефіцієнт обмеження заробітної плати 5,6.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі та застосування обмеження в 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україніє правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Вказані обставини також зумовлюють відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача повністю зарахувати заробітну плату за 60 місяців, згідно довідок АТ «Магаданенерго» від 21.05.2004 р. № 54/6-1932 та від 10.12.2003 № 20/23-06/1056 за період з 01.06.1992 року по 31.05.1997 року (оптимальний вибір) з оптимізацією 10 відсотків тривалості страхового стажу невигідних періодів.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати, яка була отримана в російських рублях в АТ «Магаданенерго» за період з 01.06.1992 року по 30.11.1992 року по курсу української гривні до російського рубля на день призначення пенсії 1,8699 грн за 10 російських рублів, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць співдружності незалежних держав в галузі пенсійного законодавства від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць співдружності незалежних держав в галузі пенсійного законодавства, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно п.п. 1, 2 Указу Президента України від 07.11.1992 року № 549/92, починаючи з 23-ї години 12 листопада 1992 року було припинено функціонування рубля в грошовому обігу на території України.

Встановлено, що єдиним законним засобом платежу на території України стає український карбованець, представником якого в готівковому обігу виступає купон Національного банку України.

Таким чином, оскільки в листопаді 1992 року було припинено функціонування рубля та введено єдиний законний засіб платежу - український карбованець, то відповідно визначення розміру заробітку позивача виходячи з курсу національної валюти до російського рубля починаючи з 01.12.1992 року, що було здійснено відповідачем, є обґрунтованим та правомірним, у зв'язку з чим, відсутні правові підстави для перерахунку пенсії із заробітної плати, яка була отримана позивачем з 01.06.1992 року по 30.11.1992 року по курсу української гривні до російського рубля на день призначення пенсії 1,8699 грн. за 10 російських рублів,

Відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято правильне по суті рішення, однак без належного правового обґрунтування частини доводів позивача, що є підставою для зміни останнього.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -.

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.12.2018 року в адміністративній справі №211/1910/17 (2-а/211/16/18) - змінити, виклавши текст мотивувальної частини в редакції даної постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за виключенням підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя Л.А. Божко

суддя Ю.В. Дурасова