Справа № 440/4194/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.О. Удовіченко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 р. Справа № 440/4194/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.12.2018, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/4194/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нездійснення перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з врахуванням додаткових 5 відсотків відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з врахуванням додаткових 5 відсотків відповідних сум грошового забезпечення з 25 жовтня 2017 року та з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року у справі №1640/3014/18.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 74 % відповідних сум грошового забезпечення (а.с. 20).

Згідно виписки із наказу № 043 від 12 лютого 1997 року ОСОБА_1 звільнений із військової служби у запас за станом здоров`я за пунктом 65 підпункту "в" Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу нижчепоіменованих офіцерів Військово-Повітряних Сил (а.с. 26) .

Згідно зі свідоцтвом про хворобу №570л/6922/7 від 27.09.1996 року, виданого військово -лікарською комісією в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 визнаний непридатним до льотної справи, обмежено придатним до військової служби (а.с. 13).

26.10.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою, в якій просив відповідно до ст. 13, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з урахуванням додаткових 5 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 25 жовтня 2017 року (а.с. 27).

Листом від 05 листопада 2018 року № 1606/В-03 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило позивачу, що пенсію призначено Полтавським обласним військовим комісаріатом з 07.03.1997 в розмірі 74% від грошового забезпечення з врахуванням вислуги тривалістю 28 років: 50% за вислугу 20 років та додатково по 3 відсотки за кожен рік понад 20 років (50+(3%х8р.)=74%). Також повідомлено, що підстави для встановлення пенсії в розмірі 79% відповідних сум грошового забезпечення відсутні, оскільки ОСОБА_1 звільнений зі служби через хворобу у запас, а не у відставку (а.с. 28).

Вважаючи своє право на перерахунок пенсії порушеним, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства, тому підстави для перерахунку пенсії позивача відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України , а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09 квітня 1992 року.

Згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію за вислугу років мають: особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Пунктом "а" статті 13 вказаного Закону в редакції на час призначення пенсії позивачу встановлювалось, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу заступника Міністра оборони України № 043 від 12 лютого 1997 року ОСОБА_1 звільнений із військової служби у запас за станом здоров`я за пунктом 65 підпункту "в" Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу нижчепоіменованих офіцерів Військово-Повітряних Сил (а.с. 26).

Таким чином, оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а в запас у зв`язку з хворобою, то відповідно до наведених норм він не має права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я.

Крім того, згідно з ст.28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, на момент звільнення) визначено граничний вік перебування в запасі, розряди запасу.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" запас військовозобов`язаних за віком поділяється на три розряди. Розряди встановлюються на підставі перебування в запасі.

Згідно з ч.2 ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" солдати і матроси, сержанти і старшини, прапорщики і мічмани перебувають в запасі до такого граничного віку: першого розряду - до 35 років; другого розряду - до 45 років; третього розряду - до 50 років.

Відповідно до ч.3 ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" офіцери перебувають в запасі до такого граничного віку: а) в запасі першого розряду: молодші офіцери - до 45 років; старші офіцери - до 50 років; вищі офіцери - до 55 років; б) в запасі другого розряду: молодші офіцери - до 50 років; старші офіцери - до 55 років; вищі офіцери - до 60 років; в) в запасі третього розряду: молодші офіцери - до 55 років; старші офіцери - до 60 років; вищі офіцери - до 65 років, а ті, що мають військове звання генерала армії України, - до 70 років.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" граничний вік перебування в запасі третього розряду є граничним віком в запасі взагалі.

Отже, проаналізувавши зазначене вище, а саме ст.28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" колегія суддів приходить до висновку, що існує тільки один критерій поділу на розряди - за віком. Тобто, якщо особа, перебуває на військовому обліку у запасі та має звання автоматично відноситься до першого, другого або третього розряду. Після досягнення граничного віку перебування в запасі, вона вже є не в запасі, а відноситься до військовослужбовців у відставці.

У справі, яка розглядається суд встановив, що позивач, досягнувши 35 року - перебування на службі в ЗС України, був звільнений за пунктом 65 п.п. "в" за станом здоров`я - у запас (а.с.12).

З наведеного вбачається, що станом на дату звільнення зі служби, позивач, маючи вік 35 років та певне військове звання, не мав законних підстав бути звільненим зі служби в ЗС України у відставку оскільки, на той час, не досяг граничного віку, встановленого статтею 28 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок".

Отже, враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки жодних підстав для встановлення основного розміру пенсії 55% відповідних сум грошового забезпечення у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не має.

А тому, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26.10.2018 діяло правомірно та в межах чинного законодавства, а саме Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 18.10.2018 р. по справі № 569/3371/17, оскільки правовідносини, які розглядав Верховний Суд, не є тотожними правовідносинам, що склалися у цій справі.

Доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно правовим обґрунтуванням.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 по справі № 440/4194/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов