Справа № 520/10667/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р. м. Харків Справа № 520/10667/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М. (повний текст складено 19.12.2018) по справі № 520/10667/18

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якому просив стягнути заборгованість з виплати пенсії за період із 01.03.2016 по 31.10.2018 в розмірі 194729,63 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018р. в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що доводи стосовно помилкових висновків суду про обрання ним способу захисту прав шляхом зобов'язання відповідача виконати судове рішення, яке набрало законної сили, оскільки його вимоги у даній справі стосуються порушення його права власності на грошові кошти, які становлять недоотриману пенсію.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2019 про призначення справи до розгляду, справа була розглянута колегією суддів в порядку письмового провадження. З врахуванням вимог ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту. Повний текст постанови суд апеляційної інстанції складає з дотриманням строків, визначених ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, разом з цим, рішення суду першої через порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач з 1985 року є пенсіонером за віком та отримує щомісячні пенсійні виплати.

Позивач зареєстрований в Перевальському районі Луганській області в с. Байрачки. вул. Октябрська. 14. кв. 2, де і отримував пенсію.

У зв'язку із тим, що м. Перевальськ Луганської області відноситься до територій на яких державні органи не здійснюють своїх повноважень, в 2016 році, він вимушений був виїхати до с. Григорівка Барвінковського району, де в управлінні соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації отримав довідку про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу із місцем фактичного проживання в АДРЕСА_1

Пенсійне забезпечення осіб, які мешкають в м. Барвінкове здійснює Ізюмське об'єднане управління Пенсійного Фонду (Барвінківський відділ).

З 01.03.2016 відповідачем була припинена виплата пенсії ОСОБА_1.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2017 по справі №623/2630/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Ізюмського міськрайонного управління ПФ України Харківської області.

Визнано протиправними дії відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016 та зобов'язано відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016.

На виконання зазначеного рішення Ізюмським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області була нарахована заборгованість в сумі 194729,63 грн. за період з 01.03.2016 по 31.10.2018, але на даний час не виплачена у зв'язку з відсутністю фінансування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги щодо захисту прав, які фактично стосуються не повного виконання постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2017 по справі №623/2630/17, а тому в обраний позивачем спосіб неможливо захистити чи відновити права позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, порушив норми процесуального права, оскільки здійснив розгляд по суті заявлених позовних вимог всупереч вимогам Кодексу адміністративного судочинства щодо встановленого порядку виконання судового рішення.

Адже, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області заборгованості по виплаті пенсії в сумі 194729,63 грн., нарахованої за період з 01.03.2016 по 31.10.2018 на виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2017 по справі №623/2630/17, яке набрало законної сили.

Саме з метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, пов'язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Необхідність дотримання встановленого порядку виконання судового рішення, насамперед зумовлена нормами ст. 129-1 Конституції України, згідно яких судове рішення є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Приписами ст. 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення (рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2017 по справі №623/2630/17).

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту - стягнути з Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області заборгованості по виплаті пенсії в сумі 194729,63 грн., нарахованої за період з 01.03.2016 по 31.10.2018 на виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2017 по справі №623/2630/17 - є одним із способів виконання вказаного рішення.

Отже, новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Таким чином, в даному випадку наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не пред'являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Спір у справі, що розглядається, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, що зумовлює наявність підстав для закриття провадження у справі.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним в постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, а також від 03.04.2019 по справі № 820/4261/18 .

Зважаючи на допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, вимоги ч. 1 ст. 319 КАС України, у справі є наявні підстави для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2019 було відстрочено позивачу сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, проте, з врахуванням наслідків апеляційного розгляду справи та вимог п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. 139 КАС України, відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 250, 310, 311, 312, 315, 319, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 по справі № 520/10667/18 - скасувати.

Провадження у справі № 520/10667/18 за позовом ОСОБА_1 до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_1 право на звернення до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області в порядку ст. ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідними заявами щодо виконання судового рішення від 02.11.2017 по справі №623/2630/17.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець

Повний текст постанови складено 10.04.2019.