Справа № 640/6000/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

11 квітня 2019 року м. Київ № 640/6000/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Міністерства юстиції України, треті особи: Нотаріальна палата України, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України, треті особи: Нотаріальна палата України, Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 26 березня 2019 року №963/5.

Разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом тимчасового зупинення дії наказу Міністерства юстиції України «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 26 березня 2019 року №963/5 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Заява про забезпечення позову мотивована існуванням очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам й інтересам та третіх осіб до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також тим, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Істотну небезпеку заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам позивач вбачає у неможливості працювати з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно як приватний нотаріус - реєстратор, з урахуванням чого позивач буде позбавлена можливості повноцінно здійснювати професійну діяльність, що негативно відобразиться як на її доходах, так і на діловій репутації. Таким блокуванням доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона поставлена у нерівне становище порівняно з іншими нотаріусами. Вважає блокування її доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видом дисциплінарного стягнення, застосування якого до приватного нотаріуса відповідачем, з яким вона не перебуває у відносинах підпорядкованості, є протиправним. Також стверджує, що неможливість здійснювати повноцінну нотаріальну діяльність, яка для неї є єдиним джерелом доходу, спричинить негативні наслідки у вигляді майнових втрат для неї - витрати на оренду займаного приміщення, які не будуть компенсовані внаслідок втрати доходу; негативні наслідки у вигляді зменшення сплачуваних нею до бюджету платежів та відсутності можливості виплачувати заробітну плату найманому персоналу. Інші негативні наслідки у випадку незабезпечення адміністративного позову позивач вважала можливими для третіх осіб - своїх клієнтів, оскільки вона не має змоги закінчити роботу з уже прийнятими заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, крім того не має змоги завершити нотаріальні дії у значній кількості спадкових справ.

Крім того, позивач посилається на те, що тривалий розгляд справи унеможливить ефективний (своєчасний) захист її прав, адже доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно буде поновлений за перебігом чотирьох місяців з дня його блокування, після чого дане судове провадження втратить будь-який сенс. Разом з тим, заходи забезпечення позову, про вжиття яких вона просить, не суперечать критеріям забезпечення ефективного правосуддя, що визначені Рекомендацією NR (89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть слугувати такі обставини: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частиною четвертою статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об'єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності. Нотаріуси як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, належать до категорії самозайнятих осіб.

Згідно зі статтею 32 вказаного Закону, приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

З огляду на зазначене, оскаржуваним наказом позивача позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності. При цьому, у позивача є зобов'язання перед державою у вигляді сплати податків, незважаючи на фактичне зупинення його діяльності.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі №826/15847/17.

Окрім того, судом враховуються і зобов'язання позивача по виплаті заробітної плати перед найманими працівниками, з якими укладено трудові договори.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, зокрема праву на працю, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Таким чином, розпочате нотаріальне провадження щодо речових прав на нерухоме майно не може бути завершене реєстраційною дією у випадку блокування чи анулювання Міністерством юстиції України доступу нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, бо нотаріус не може перевірити статус нерухомого майна.

Крім того, слід враховувати, що відповідні реєстраційні дії не можуть бути здійснені іншими реєстраторами, адже відповідно до законодавства лише той нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію, має вчинити і реєстраційну дію, що випливає з неї.

Наведене свідчить про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам не тільки позивача у вигляді позбавлення можливості повноцінно здійснювати професійну діяльність, а й її клієнтів.

Тобто, у випадку невжиття заходів забезпечення позову можливе настання негативних наслідків, що полягають у спричиненні шкоди діловій та професійній репутації позивача, для виправлення яких їй буде необхідно докласти значних зусиль.

Разом з тим судом не приймаються до уваги доводи позивача про неможливість вчиняти нотаріальні дії у значній кількості спадкових справ, адже заявником не надано доказів відкриття нотаріального провадження у спадкових справах, а тому такі твердження є необґрунтованими.

З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з доводами позивача щодо ускладненості відновлення її прав та інтересів у випадку можливого задоволення позову, оскільки обмеження можливості повноцінного здійснення нотаріальної діяльності внаслідок блокування її доступу як приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, призведе до зниження її доходів. Внаслідок цього у разі можливого задоволення позову позивач матиме право використовувати механізми відшкодування шкоди, спричиненої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, що, у свою чергу, може потягнути за собою грошові стягнення з Державного бюджету України.

Водночас оскаржуваний наказ не містить конкретного строку початку такого блокування. Якщо дія наказу буде зупинена, а у випадку, якщо суд дійте висновку про безпідставність позовних вимог, повернення юридичної сили наказу призведе до аналогічних наслідків - блокування доступу приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на визначений Міністерством юстиції України строк. Обрахунок цього строку буде продовжено з моменту поновлення дії спірного наказу.

Приймаючи рішення про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує принципи, зазначені у Рекомендації NR (89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року.

Так, Комітет Міністрів, виходячи з того, що негайне і повне виконання адміністративних актів, які стали або можуть стати предметом оскарження, спроможні за деяких обставин завдавати інтересам осіб непоправної шкоди і що необхідно, заради справедливості, не допускати таких наслідків, виходячи з доцільності гарантувати особам, які цього потребують, тимчасовий захист з боку судів, не ігноруючи при цьому необхідність забезпечення ефективності адміністративної діяльності, рекомендував урядам держав-членів керуватися в своєму праві та адміністративній практиці, зокрема, наступним.

Згідно з Рекомендаціями термін "адміністративний акт" означає, відповідно до Резолюції (77) 31 про захист особи стосовно актів адміністративних органів влади, будь-який окремий захід чи рішення, вжитий/прийняте в межах реалізації владних повноважень, який/яке, з огляду на свій характер, безпосередньо впливає на права, свободи чи інтереси осіб.

У випадку, коли у провадженні суду знаходиться позов проти адміністративного акта, і цей суд ще не виніс стосовно нього свого рішення, заявник може вимагати від цього суду або від іншого компетентного судового органу вжити заходів тимчасового захисту стосовно цього адміністративного акта.

Приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов'язку на адміністративний орган влади.

Заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що заходи забезпечення позову відповідають предмету позову, їх вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті і спрямовані вони на збереження існуючого становища до набрання законної сили рішенням по суті у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154, 248, 256 КАС України,

ухвалив:

Заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення її позову до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, - задовольнити повністю.

Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 26 березня 2019 року №963/5 до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стягувач - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (місце здійснення професійної діяльності: 01015, м. Київ, вул. Московська, 43/11).

Боржник - Міністерство юстиції України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00015622).

Суддя О.М. Чудак