Справа № 826/7798/18
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7798/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Коротких А.Ю.,
суддів: Ганечко О.М.,
Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, в якому просив: визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у здійсненні розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення згідно п. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; зобов`язати Міністерство оборони України на підставі п. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і статей 1, 9 Житлового кодексу УРСР та з урахування положень постанови Кабінету Міністрів України № 728 від 02.09.2015 року здійснити виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення ОСОБА_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
На адресу суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від Міністерства оборони України та Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, в яких останні просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання 08 квітня 2019 року о 16:15 годині не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 1995 року позивач разом із членами сім`ї був зарахований на квартирний облік на загальних підставах, а з 21.02.1997 року, як учасник бойових дій - на першочергових.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 13 липня 2007 року № 679 позивач призначений для проходження служби у гарнізоні міста Києва на посаду старшого офіцера інформаційно-аналітичного відділу управління розвідки Об`єднаного оперативного командування Збройних Сил України, ВОС- 0903002.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 19 грудня 2008 року №0117Р/ДСК позивача призначено до військової частини НОМЕР_1 , звідки звільнено у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) відповідно до наказу Міністра оборони України від 15.11.2010 року №0137Р.
10.02.2017 року позивачем подано заяву до Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих військових частин, з проханням задокументувати згоду позивача на отримання грошової компенсації та розглянути питання щодо надання позивачеві грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення складом сім`ї 5 осіб, а також при прийнятті рішення врахувати вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відносно інвалідів війни, а саме, статті 13 (пільги інвалідам війни, абзац перший пункту 18) і статті 15 (пільги особам, на яких поширюється чинність цього Закону, абзац перший пункту 15), якими передбачено забезпечення жилою площею протягом двох років з дня взяття на облік.
Проте, як зазначає позивач, відповіді у встановлений законом термін він не отримав.
Після цього, 04.03.2017 року позивачем подано заяви до Київського КЕУ і до житлової комісії гарнізону м. Києва, якими він проінформував про подану заяву до Об`єднаної житлової комісії від 10.02.2017 року, а також продублював прохальну частину попередньої заяви.
Листом Київського КЕУ №303/25-1366 від 16.03.2017 року позивача повідомлено про розгляд його заяви, а також зазначено, що при надходженні достатньої суми коштів на зазначену програму заяву позивача буде враховано.
Листом Житлової комісії гарнізону м. Києва №ГЖК/29 від 30.03.2017 року позивачу направлено витяг з протоколу №20 засідання житлової комісії гарнізону м. Києва від 09.03.2017 року та запропоновано житловій комісії військової частини НОМЕР_1 розглянути питання надання грошової компенсації за належне ОСОБА_1 жиле приміщення при надходженні коштів до гарнізону м. Києва.
Проте станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідачем не вжито заходи щодо розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів з даним позовом до суду.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах встановлюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Згідно з абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
З матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) відповідно до наказу Міністра оборони України від 15.11.2010 року №0137Р.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає доведеним право позивача та членів його сім`ї на отримання жилого приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.
Стаття 43 Житлового кодексу Української РСР визначає, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Згідно з п. 5 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 728, визначено, що черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.
Відповідно до п. 4.13 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737, черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби, та членів сім`ї військовослужбовця) на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове одержання жилих приміщень.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що військовослужбовці та особи, на яких розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання або грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Передумовою для виникнення обов`язку щодо реалізації права військовослужбовців та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі за місцем проходження служби та наближення черги за списком осіб на отримання такого житла.
Отже, тільки виключно в порядку передбаченому чинним законодавством України, а саме у порядку черговості, тобто після отримання житла або грошової компенсації (при її надходженні) особами, які знаходяться у черзі перед позивачем, позивач має право на отримання житла або грошової компенсації.
На підставі вищенаведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
На підставі вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Сорочко Є.О.