Справа № 826/17351/17
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Деметра Плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «СІА», ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування висновку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати висновок №14-0068-В (вих. №9054/0/12/09-15 від 17.07.2015) про погодження проекту землеустрою, розробленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Деметра Плюс», щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «СІА» для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадської забудови з об'єктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури на вул. Марини Раскової, 4 у Дніпровському районі м. Києва.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що оскаржуване рішення суперечить Генеральному плану м. Києва, затвердженому рішенням Київради №370/1804 від 28.03.2002, яким визначено, що зазначена територія за функціональним призначенням належить до промислової території та частково до вулиць та доріг. Відповідач, на переконання позивача, не мав право погоджувати проект землеустрою, що вказує на порушення останнім вимог п. 6ст.1861 Земельного кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судове засідання з'явилася позивач, підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Стверджує, що судом помилково зроблено висновок стосовно її права на звернення до суду з таким позовом та відсутності порушених прав чи законних інтересів оскаржуваним висновком.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було надано оцінки тому, що рішення про видачу оскаржуваного погодження проекту землеустрою суперечило діючому Генеральному плану м. Києва та, відповідно, порушувало вимоги ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та Земельного кодексу України, а також було винесено в умовний спосіб.

Представник ТОВ «СІА», просив відмовити у задоволенні скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Надав письмові пояснення.

Зазначив, що оскаржуваний позивачем висновок безпосередньо не стосується прав та інтересів ОСОБА_3 та не породжує для останньої настання будь-яких юридичних наслідків і не впливає на її права та обов'язки, що свідчить про відсутність передумов для звернення до суду із вимогами про скасування висновку №14-0068-В.

Інші учасники в судове засідання не з'явилися, про апеляційний розгляд справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без участі осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з того, що висновок, виданий компетентним органом у відповідності до статті 186-1 Земельного кодексу України, створює правові наслідки саме для особи (фізичної або юридичної), яка має намір щодо забудови території і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Крім того, права позивача не були порушені у зв'язку з тим, що оскаржуване позивачем у даному провадженні рішення не створює для позивача правових наслідків - не наділяє новими правами, не впливає на інтереси, не встановлює нових (порівняно з часом до винесення оскаржуваного рішення) обов'язки.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, 23.05.2014 ТОВ «СІА» звернулося до Київської міської ради з клопотанням №08/7118 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з місцем розташування за адресою: АДРЕСА_1, орієнтовним розміром 7,56 га, цільове призначення - будівництво, експлуатація та обслуговування житлово-громадської забудови з об'єктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури, з наміром одержання зазначеної земельної ділянки у користування (оренду) на 10 років для здійснення будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадської забудови з об'єктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури.

За результатами розгляду клопотання з доданою до нього документацією, Департаментом містобудування наданий висновок за №14-0668-В (вих. №8991/0/12-1/19-14 від 12.09.2014) щодо відповідності заявленої ініціативи містобудівній документації або ситуації, а також щодо наявних містобудівних умов і обмежень, що мають бути враховані при розробці документації із землеустрою.

Зокрема, у своєму висновку Департамент містобудування встановив, що відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, територія земельної ділянки за функціональним призначенням належить до промислової території та частково до території громадських будівель і споруд.

Одночасно відповідач визначив ряд містобудівних обмежень та умов землекористування, які мають бути визначені для даної земельної ділянки в проекті землеустрою згідно з чинним містобудівним законодавством, відповідним нормами і правилам, в тому числі щодо врахування функціонального призначення земельної ділянки в містобудівній документації (розробити детальний план території із визначенням функціонального призначення території відповідно до заявленої ініціативи).

За підсумками наведеного у висновку №14-0668-В (вих. №8991/0/12-1/19-14 від 12.09.2014) Департамент містобудування зазначив, що не заперечуватиме проти розроблення документації із землеустрою в установленому законодавством порядку.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої ст.3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Земельного кодексу України, до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

За нормами частини третьої статті 20 Земельного кодексу України (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом і погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - другої статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Частиною третьою статті 186-1 Земельного кодексу України визначаються органи, якими погоджуються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги; розташованої на території пам'яток культурної спадщини національного значення, їх охоронних зон та охоронюваних археологічних територіях; розташованої на території земель історико-культурного призначення, пам'яток культурної спадщини місцевого значення, їх охоронних зон, в історичних ареалах населених місць та інших землях історико-культурного призначення; лісогосподарського призначення; водного фонду.

Відповідно до частини п'ятої статті 186-1 Земельного кодексу України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до частини сьомої статті 186-1 ЗК кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Згідно частини восьмої статті 186-1 ЗК у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що за наслідками розгляду звернення розробника проектної документації орган містобудування зобов'язаних протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту надати висновок про погодження проекту землеустрою чи про відмову у його погодженні.

При цьому, єдиною підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Таким чином, умови, за яких орган відмовляє у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

За результатами розгляду наданого TOB «CIA» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок TOB «CIA» для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадської забудови з об'єктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури на АДРЕСА_1, Департамент містобудування та архітектури надав висновок №14-0668-В (вих. №9054/0/12/09-15 від 17.07.2015 року) про погодження проекту землеустрою, розробленого TOB «Деметра Плюс», щодо відведення земельної ділянки TOB «CIA» для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадської забудови з об'єктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури на АДРЕСА_1.

У цьому висновку Департамент зазначив про погодження проекту землеустрою та можливість використання земельної ділянки для вищевказаних цілей, з вказівкою про можливість прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою після затвердження детального плану території в межах просп. Возз'єднання, залізниці, Броварського проспекту, Русанівської протоки та Русанівського каналу у встановленому законодавством порядку.

Щодо доводів апелянта, що рішення про видачу оскаржуваного погодження проекту землеустрою не відповідає Генеральному плану, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Частиною другою статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що містобудівна документація -затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Згідно зі ст. 17, п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Одночасно ст. 19 вказаного Закону передбачено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

На підставі, та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території.

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом ЗО днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Детальний план території не підлягає експертизі.

Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності, генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Рішенням Київської міської ради «Про затвердження детального плану території в межах просп. Возз'єднання, залізниці, просп. Броварського, Русанівського каналу у Дніпровському районі м. Києва» від 14.07.2016 №728/728, відповідно дост.19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення Київської міської ради «Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації у м. Києві» від 13.11.2013 №518/10006 затверджено детальний план території в межах просп. Возз'єднання, залізниці, просп. Броварського, Русанівського каналу у Дніпровському районі м. Києва за основними техніко-економічними показниками з графічними матеріалами, як основу планувальної організації та функціонального зонування території, розташування червоних ліній вулиць та доріг, кварталів садибної забудови, граничної поверховості та щільності забудови для подальшого розроблення документації із землеустрою та прийняття рішень щодо розміщення об'єктів містобудування.

Функціональне призначення земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 відповідно до Детального плану території в межах проси. Возз'єднання, залізниці, просп. Броварського, Русанівського каналу у Дніпровському районі м. Києва, затвердженого зазначеним рішенням Київської міської ради від 14.07.2016 року №728/728 - територія багатоповерхової житлової забудови.

Детальний план території в межах в межах просп. Возз'єднання, залізниці, Броварського проспекту Русанівського каналу у Дніпровському районі м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14.07.2016 року №728/728 був оскаржений Позивачем в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду України від 26.12.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 у справі №826/11046/16 (копія надається), відмовлено у задоволенні позовних вимог.

07 жовтня 2016 року Головне управління Держгеокадастру у м. Києві надало висновок (вих. №1069/41-16 від 07.10.2016 року) про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, за цільовим призначенням (видом використання): для будівництва, експлуатації та обслуговування житлово-громадської забудови з об'єктами соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури.

При цьому, попередньо Головне управління Держгеокадастру у м. Києві видало довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (вих. №19-26-0.4-1119/35-16 від 20.09.2016 року), згідно якої зазначило наступне: згідно з відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 площа 7,1915 га, зареєстрована за адресою: на АДРЕСА_1, вид використання - для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд, категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

21 листопада 2016 року Департаментом містобудування та архітектури надала ТОВ «СІА» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 7,1915 га вих. №1464/16/012/009-16 від 21.11.2016 року), в тексті яких, зокрема, зазначено, що функціональне призначення земельної ділянки - територія багатоповерхової житлової забудови - відповідно до детального плану території в межах в межах просп. Возз'єднання, залізниці, Броварського проспекту, Русанівського каналу у Дніпровському районі м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14.07.2016 року №728/728.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2018, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2018 та постановою Верховного суду від 19.12.2018 у справі №826/37/17 відмовлено у позові про скасування вказаного рішення Департаменту.

З огляду на вищезазначене, при прийнятті оскаржуваного висновку, відповідачем було враховано вимоги законів та відповідно до них нормативно-правових актів, перевірено як документації із землеустрою та й містобудівну документацію. В свою чергу Відповідачем враховуючи ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» правомірно зазначено, що прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою можливе після затвердження детального плану території.

Вказане, спростовує позицію позивача, оскільки у відповідача не було підстав відмовляти TOB «СІА» у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Щодо посилання Позивача на те, що відповідно до діючого законодавства України, оскаржуване погодження проекту землеустрою, мало бути підписане Директором Київмістобудування, а не його заступником, не відповідає дійсності, оскільки при підписанні оскаржуваного висновку заступник директора керувався положеннями Київської міська державної адміністрації від 27.01.2011 № 90 «Про затвердження Положення про Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» та відповідною посадовою інструкцією.

Таким чином, колегія суддів вважає оскаржуваний позивачем висновок таким, що виданий компетентним органом у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, статті 186-1 Земельного кодексу України.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.11.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Деметра Плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «СІА», ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування висновку - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.11.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 09.04.2019