Справа № 440/943/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/943/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

судді Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/943/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - третя особа), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 28.11.2018 №Ф-6261-50У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність вимог відповідача до самозайнятої особи - адвоката з огляду на те, що позивач здійснює адвокатську діяльність як учасник Приватного підприємства "Адвокатське бюро ОСОБА_1", яким у період з 01.01.2017 по 30.09.2018 нараховувався та сплачувався у повному обсязі єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі - ЄСВ) на заробітну плату директора підприємства - ОСОБА_1 З урахуванням даного факту позивач вважає, що він законодавчо не обтяжений обов'язком зі сплати єдиного внеску двічі з одного і того ж виду діяльності.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою від 20.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

У судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з мотивів викладених у відзиві.

Так, у відзиві на позов від 02.04.2019 відповідач обстоює позицію, відповідно до якої рішення щодо донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є правомірним, оскільки заборгованість утворилася у зв'язку з несплатою внеску у 2017 році та за три квартали 2018 року особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме - адвокатську (а.с. 31-32).

Третя особа в судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечила, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без участі її уповноваженого представника.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 згідно з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України провадить адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва №308, виданого Полтавською обласною КДКА 05.10.1999 (а.с. 18).

Позивач здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро Приватне підприємство "Адвокатське бюро ОСОБА_1", яке зареєстровано в ЄДРПОУ 28.01.2008 за №0007427 (а.с. 23). Видами діяльності підприємства за КВЕД є 74.11.1 Адвокатська діяльність.

Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 від 29.08.1985 серії БТ-ІІ №1631786 позивач 03.12.2012 призначений на посаду директора Приватного підприємства "Адвокатське бюро ОСОБА_1" (а.с. 33).

За працівника ОСОБА_1 протягом 2017 - 2018 років Приватне підприємство "Адвокатське бюро ОСОБА_1" відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" нараховувало та сплачувало єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі ЄСВ), на підтвердження чого позивач надав копії відповідних квитанцій (а.с. 52-72).

За даними, відображеними у наданій позивачем довідці від 14.03.2019 №1, підприємство сплатило за ОСОБА_1, який працює на посаді директора, єдиний внесок за 2017 рік та за 9 місяців 2018 року в загальній сумі 15 865,67 грн.

Факт сплати ЄСВ у вказаний період та у вказаних розмірах Приватним підприємством "Адвокатське бюро ОСОБА_1" відповідач не заперечує.

А тому вказані обставини судом приймаються до уваги як такі.

Натомість представник відповідача зазначив, що у позивача ОСОБА_1 існує обов'язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати ЄСВ незалежно від обставин сплати його Приватним підприємством "Адвокатське бюро ОСОБА_1" за працівника цього ж підприємства ОСОБА_3, оскільки позивач перебуває на обліку у ДПІ у м. Полтаві як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Саме з цих підстав 28.11.2018 ГУ ДФС у Полтавській області була сформована вимога на ім'я ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6261-50 з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 15 819,54 грн (а.с. 11).

Не погодившись із правомірністю вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з визначеннями, наведеними в п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є також особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час Законом №2464-VI не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи у трудових відносинах та здійсненні незалежної професійної діяльності.

Проте системний аналіз норм вказаного Закону свідчить на користь висновку про те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту, у випадках передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Отже, в розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує особа - роботодавець, що виключає обов'язок зі сплати єдиного внеску позивачем ще й як самозайнятою особою.

Як встановлено судом, позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю, в період виникнення спірних правовідносин, реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник, а саме: працював у Приватному підприємстві "Адвокатське бюро ОСОБА_1" на посаді директора. При цьому Приватне підприємство "Адвокатське бюро ОСОБА_1" у спірний період в рамках власної господарської діяльності сплачувало ЄСВ як податковий агент за ОСОБА_1 в установленому розмірі, про що свідчать квитанції, копії яких позивач приєднав до матеріалів справи (а.с. 52-72).

Наявність лише цієї обставини суд визнає достатнім для висновку про відсутність обов'язку у позивача сплати єдиного внеску ще й як за самозайняту особу, оскільки це призведе до подвійного оподаткування особи в рамках здійснення одного й того ж виду діяльності, що суперечить принципам податкового законодавства.

За викладених обставин суд визнає висновки відповідача з приводу наявності підстав для донарахування позивачу ЄСВ протиправними.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 28.11.2018 №Ф-6261-50У підлягають задоволенню, а сама вимога - скасуванню як протиправна.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справ.

Тож сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36000, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Стешенка, 6, м. Полтава, 36023, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області від 28.11.2018 №Ф-6261-50У про сплату боргу (недоїмки).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36000, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 08.04.2019.

Суддя ОСОБА_4