Справа № 140/2067/18
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 140/2067/18
Провадження № 2-а/161/54/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Волинська регіональна комісія з реабілітації, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з даним адміністративним позовом до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати Рішення №12/2.1. від 10.05.2018 про повернення майна; зобовязати Комісію з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради повторно прийняти його заяву, як спадкоємця першої черги реабілітованої ОСОБА_5 про повернення майна.

Свій позов обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до вироку військового трибуналу військ МВС Волинської області від 16.04.1946 була засуджена на 10 років позбавлення волі з позбавленням політичних прав на 5 років і конфіскацією майна на підставі ст.ст. 54-1а, 54-11 КК УРСР. Постановою Президії Волинського обласного суду від 11.07.1990 вказаний вирок був скасований, справа провадженням закрита, а його матір реабілітована. Пунктом 2 рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради від 24.12.2001 №58/1 вирішено здійснити виплату грошової компенсації ОСОБА_5, яка є спадкоємицею першої черги, за конфісковане майно її матері ОСОБА_6. Тобто, вказаним рішенням було визнано право його матері на спадкування майна порушених репресією прав. Згідно того ж рішення Комісії його мати має право на отримання виплати грошової компенсації з коштів обласного бюджету у розмірі 15 мінімальних заробітних плат за майно, забране у 1948 році в колгосп. Однак, дане рішення так і не було виконане. Оскільки, його матір померла 11.04.2011, так і не отримавши компенсації, він як її син та спадкоємець першої черги, має право на повернення вилученого майна, або відшкодування його вартості.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

У встановлений строк, відзив на позов від відповідача до суду не надійшов.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Ухвалою суду від 19.11.2018 адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 передано для розгляду Луцькому міськрайонному суду Волинської області.

Ухвалою від 27.02.2019 справу прийнято до розгляду Луцьким міськрайонним судом Волинської області в складі головуючої судді Плахтій І.Б.

Від Волинської обласної ради надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 51-54), у якому просили в задоволенні позову відмовити. Повідомили, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом, зазначена комісія відсутня при Волинській обласній раді. На даний час триває процес утворення регіональної комісії з реабілітації при Волинській обласній державній адміністрації, після утворення якої позивач зможе звернутися з метою реалізації своїх прав. Зазначили, що Волинська обласна рада не може виступати в якості відповідача у даній справі, оскільки вирішення питань повязаних з реабілітованими особами та їх спадкоємцями не належить до її компетенції.

Ухвалою суду від 27.02.2019 до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Волинську регіональну комісію з реабілітації.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що Волинська регіональна комісія з реабілітації діє при облдержадміністрації, а не при обласній ради, і має іншу компетенцію, ніж та, що була ліквідована. До компетенції комісії належить вирішення питань щодо надання особі статусу реабілітованого або потерпілого від репресій. Надання пільг належить до повноважень органів соціального захисту. Відтак, новостворена комісія не має відношення до правовідносин, щодо яких розглядається спір.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином реабілітованої ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про одруження батьків позивача, на підставі якого змінено прізвище «Ляшук» на «Бакуменко» ( а.с. 20), свідоцтвом про народження позивача ( а.с. 21).

Наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 14-17) стверджується факт, що мати позивача ОСОБА_5 вироком військового трибуналу військ МВС Волинської області від 16.04.1946 була засуджена на 10 років позбавлення волі з поразкою політичних прав на 5 років і з конфіскацією майна. Постановою президії Волинського обласного суду від 11.07.1990 вирок військового трибуналу відносно ОСОБА_7 скасований і справа провадженням закрита. ОСОБА_7 по даній справі реабілітована.

Відповідно до Рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради від 24.12.2001 № 58/1 «Про розгляд справи ОСОБА_5І.» ( а.с. 12) вирішено, в тому числі Луцькому районному управлінню фінансів з коштів обласного бюджету виплатити грошову компенсацію у розмірі 15 мінімальних заробітних плат гр. ОСОБА_5 за майно забране в 1948 році в колгосп.

З даного рішення слідує, що ОСОБА_5 присуджено виплату грошової компенсації за конфісковане майно.

За життя, мати позивача грошову компенсацію не отримала, померла в квітні 2011 року. На випадок своєї смерті заповіт ОСОБА_5 не залишила.

Як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері, позивач ОСОБА_2 звернувся до комісії з питань поновлення прав реабілітованих із заявою, в якій зазначав, що має право на повернення вилученого майна або на відшкодування його вартості (а.с. 6). Згідно з отриманими відомостями, господарство сімї ОСОБА_7 було віднесено до куркульських, включало будинок, землі-ріллі, сад, город, луки, пасовища. Оскільки дане майно збереглося, просив повернути його.

Рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради від 10 травня 2018 року № 12/2.1 «Про повернення майна» (а.с. 7) відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його клопотання щодо повернення у його власність, як спадкоємця першої черги, майна реабілітованої ОСОБА_5, яке конфісковане у 1948 році, у звязку із відсутністю належних документів.

Вирішуючи адміністративний спір по суті позовної вимоги про визнання протиправним рішення комісії, суд враховує наступне.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», цим Законом ліквідуються наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян України, поновлюються їх права, встановлюються компенсація за незаконні репресії та пільги реабілітованим.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Відповідно до статті 5 Закону статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено для осіб, які відбували покарання у вигляді позбавлення волі або примусового поміщення у лікувальні заклади і згодом реабілітовані відповідно до статті 1 цього Закону, грошову компенсацію у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат. Одноразово як грошова компенсація реабілітованій особі виплачується до 15 мінімальних заробітних плат, а решта належних грошей - протягом наступних п'яти років. У разі можливості, на вимогу реабілітованого, вся нарахована грошова компенсація може бути виплачена одноразово. Виплата компенсації спадкоємцям не проводиться, крім випадків, коли компенсація була нарахована, але не отримана реабілітованим.

Вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна.

Не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів.

Порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим регулюється Положенням, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Так, додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 18.02.1993 «Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям» передбачено, що:

п. 3 громадянам, реабілітованим згідно із ст. 1 і ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», повертаються вилучені у них будівлі та інше майно або відшкодовується їх вартість (за винятком майна, цивільний обіг якого було заборонено на час піддання репресіям). У разі смерті реабілітованого вилучені будівлі та інше майно повертаються (відшкодовується їх вартість) спадкоємцям першої черги;

п. 10 Комісії визначають склад майна, яке підлягає поверненню реабілітованому, і встановлюють його вартість на підставі документів про вилучення і реалізацію майна, одержуваних з архівів та інших установ. Спадкоємцям реабілітованих повертається майно або відшкодовується його вартість при поданні свідоцтв про право на спадщину;

п. 11 не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів;

п. 14 якщо майно не збереглося, його вартість компенсується тими підприємствами й організаціями, які першими одержали це майно, або їхніми правонаступниками. В інших випадках відшкодування вартості майна провадиться за рахунок коштів місцевого бюджету;

п.15, виплата передбаченої цим Положенням грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам провадяться незалежно від часу реабілітації. Указана компенсація виплачується за рахунок коштів місцевого бюджету відповідним фінансовим органом за місцем проживання реабілітованого, а якщо реабілітований громадянин проживає за межами України - фінансовим органом за місцем провадження попереднього слідства;

п. 16 згідно з п. 13 і п. 14 цього Положення юридичні та фізичні особи повертають реабілітованим майно або відшкодовують його вартість в установлені комісією строки, але не пізніше одного року після прийняття рішення;

п. 18 у разі коли неможливо повернути майно або відшкодувати його вартість у порядку, передбаченому п. 12 і п. 15 цього Положення, реабілітованим на сім'ю виплачується грошова компенсація у розмірі до 15 мінімальних заробітних плат.

Оскільки, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті реабілітованої матері ОСОБА_5, відповідно до встановлених вимог, останній повинен був подати до заяви про повернення майна свідоцтво про право на спадщину.

З заяви позивача від 16.03.2018, за результатами розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення, вбачається, що ОСОБА_2 долучив лише документи, які підтверджують факт надання ОСОБА_5 статусу реабілітованої, документи, що підтверджують родинні звязки між ними. Документів, які підтверджували факт прийняття спадщини ОСОБА_2 комісії не надано.

Відтак, за відсутності належних документів відмовила ОСОБА_2 в задоволенні клопотання щодо повернення майна у його власність, як спадкоємця першої черги, майна реабілітованої ОСОБА_5

В силу вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що права та охоронювані законом інтереси позивача суб'єктом владних повноважень не порушені, тому відсутні правові підстави для визнання рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради № 12/2.1 від 10.05.2018 протиправним.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74, 76, 77, 90, 243-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Волинської обласної ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Волинська регіональна комісія з реабілітації, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.04.2019.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій