Справа № 815/1759/18
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/1759/18

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Місце та час укладення судового рішення «---», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 16.07.2018 р.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

17.04.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної державної адміністрації про скасування розпорядження №59/А-2011 від 03.02.2011 року «Про скасування розпорядження голови Роздільнянської районної державної адміністрації від 10 листопада 2010 року №1437/А-2010», яким на виконання протесту прокурора скасовано розпорядження виконуючого обов'язки голови Роздільнянської районної державної адміністрації №204/А-2009 від 10.02.2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Роздільнянської міської ради Одеської області».

В обґрунтування позову позивач зазначає, що надання права на скасування розпоряджень певному колу суб'єктів, також, не позбавляє права голову державної адміністрації на зміну чи скасування своїх власних розпоряджень за наявності належних підстав, а саме протесту прокурора.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.07.2018р. у задоволенні позову відмовлено, оскільки до переліку повноважень голів місцевих державних адміністрацій не входять повноваження щодо скасування власних попередніх розпоряджень. При цьому протест прокурора не є рішенням суб'єкта владних повноважень, обов'язковим для виконання.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2009р. рішенням Роздільнянської міської ради №849 «Про надання дозволів на вибір місця розташування земельних ділянок» наданий дозвіл на вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ОСОБА_1, проживаючого АДРЕСА_1, в приватну власність, в АДРЕСА_2, загальною площею 0,05 га із земель житлової та громадської забудови, що не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб на території Роздільнянської міської ради Одеської області. /а.с.10/

Разом з тим, на думку позивача, ту саму земельну ділянку виконуючий обов'язки голови Роздільнянської районної державної адміністрації розпорядженням від 10.02.2009р. №204/А-2009 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2га. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Роздільнянської міської ради Одеської області» фактично виділено гр.ОСОБА_2

10.11.2010р. розпорядженням Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №1437/А-2010 на виконання вимог протесту прокурора за зверненням ОСОБА_1, скасовано раніше прийняте розпорядження виконуючого обов'язки голови Роздільнянської районної державної адміністрації №204/А-2009 від 10.02.2009р. /а.с.14/

Водночас, 03.02.2011р. розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №59/А-2011 скасовано розпорядження голови Роздільнянської районної державної адміністрації від 10.11.2010р. № 1437/А-2010, оскільки голова місцевої державної адміністрації не має права скасовувати власні розпорядження.

Отже, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що між ним та ОСОБА_2 наявний спір щодо земельної ділянки, а прийняття розпорядження Одеською обласною державною адміністрацією 03.02.2011р. № 59/А-2011 поновило дію розпорядження від 10.02.2009р. № 204/А-2009р. щодо проекту землеустрою про відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Роздільнянської міської ради Одеської області.

Не погоджуючись з вказаним розпорядженням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» №586-XIV встановлено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таке узгоджується з положеннями частини восьмої статті 118 Конституції України про те, що рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України, або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у справі, яка розглядається, голова місцевої державної адміністрації вийшов за межі наданих йому повноважень, скасувавши власне розпорядження, на підставі якого у громадянина вже виникло право відведення земельні ділянки.

Крім цього, в Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Спірне розпорядження є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасовано державною адміністрацією.

Крім того, відповідно до ст.21 Закону України «Про прокуратуру» протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У такому ж порядку приноситься протест на незаконні рішення чи дії посадової особи. У протесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом, а також припинення незаконної дії посадової особи, поновлення порушеного права. Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору. У разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду.

Тобто, відповідно до зазначеної норми права протест прокурора не є рішенням суб'єкта владних повноважень, обов'язковим для виконання. Це суб'єктивна правова позиція прокурора, яка надсилається відповідному органу для вирішення питання по суті, а тому, не дає підстав такому органу діяти всупереч закону та з перевищенням наданих повноважень.

У зв'язку з чим, сам факт внесення протесту не є підставою для обов'язкового скасування прийнятого розпорядження, оскільки з викладеними у протесті доводами голова місцевої державної адміністрації може не погодитися, обґрунтувавши належним чином відмову в задоволенні протесту прокурора.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 03.02.2011р. №59/А-2011.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п.8 ч.1 ст.4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Підпунктом 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до п.19 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Пунктом 9 ч.5 ст.160 КАС України визначено, що у позовні заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Отже, процесуальний закон, визнає матеріальне право на позов в адміністративному судочинстві щодо оскарження індивідуального акту суб'єкта владних повноважень, лише за особами у яких є право вимоги, тобто саме тими, кого він безпосередньо стосується, для кого оскаржуваний акт породжує, змінює або припиняє певні правовідносини.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази з приводу того, що оскаржуване розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №59/А-2011 від 03.02.2011р. стосується безпосередньо земельної ділянки площею 0,05га., яка була виділена ОСОБА_1 рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області №849-У від 29.05.2009 року та будь-яким чином впливає на його права. Отже, позивачем не доведений факт порушення спірним рішенням його прав, що свідчить про відсутність предмет спору між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому в порядку ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає його без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.