Справа № 591/1063/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 591/1063/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Грищенко О.В., м. Суми, повний текст складено 06.03.19 року по справі № 591/1063/19

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти № 3 батальйону УПП в Сумській області Федорченко Артура Миколайовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.02.2019 року звернувся до Зарічного районного суду з зазначеним адміністративним позовом. Просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення, винесену інспектором роти № 3 батальйону УПП в Сумській області Федорченком А.М. 14.02.2019 року серії ЕАВ № 918535, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Позов мотивує тим, що 14.02.2019 року о 19-42 год., керував транспортним засобом по вул. Білопільський шлях, 13 та буксирував причеп легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів у темну пору доби. Під час руху він, як водій, не міг помітити вказану несправність, яка виникла несподівано, по що надав свої пояснення інспектору. Вважає, що правил дорожнього руху не порушував, не порушував вимог п.п. б п. 31.6 та інших пунктів Правил дорожнього руху. Проте, інспектор поліції виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КУпАП, якою накладено штраф у розмірі 340 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06.03.2019р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону УПП в Сумській області Федорченка Артура Миколайовича відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішенням суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права. Вважає, що судом не в повному обсязі з'ясовані обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, неправильно та неповно досліджені докази. Зазначає, що на причепі який він буксирував при виїзді горіли лампи задніх габаритних ліхтарів. Вважає себе невинним в інкримінованому адміністративному правопорушенні, про що неодноразово наголошував на інспектору поліції, зазначав, що не міг під час руху виявити виникнення такої несправності, також наголошував на тому, щоб негайно проїхати в супроводі поліцейських до найближчої станції технічного обслуговування для усунення несправності. Позивач зазначає, що пояснював інспектору поліції, про те що завжди уважно керує транспортним засобом, уважно слідкує за його технічним станом та ніколи не порушує Правил дорожнього руху. Вважає, що оскаржувана постанова та оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконними та не обґрунтованими, оскільки при їх винесенні не виконано усі вимоги чинного законодавства та не на підставі повного і всебічного з'ясування обставин вирішено дану справу. Вказує, що працівником поліції грубо порушено процедуру розгляду справи, а саме: не забезпечено прав позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП: не пред'явлено докази моєї вини, не надано можливості надати пояснення. Крім того, вказує, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо належного та своєчасного повідомлення учасника справи про її розгляд, порушивши тим самим принцип загальних засад змагальності сторін та унеможливив підготовку до судового засідання, а також позбавив права участі у судовому засіданні, можливості надати необхідні пояснення. Зазначає, що фактично його притягнуто за те, що в нього не горіли лампа задніх габаритних ліхтарів. Однак правила дорожнього руху не забороняють експлуатацію транспортного засобу з такою несправністю. На відео записі, яке надано співробітниками поліції добре видно як на причепі горять задні стопи. Позивач заперечуєт факт порушення ним п. 31.4.3 "б" Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки ним перед початком руху було перевірено технічну справність зовнішніх світлових пристроїв автомобіля. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були у справному стані, задній габаритний ліхтар на причепі працював. Позивач зазначив, що проїхав майже 200км., під час руху він не зупинявся, оскільки не було потреби. Помітити під час руху, що не горить задній габаритний ліхтар на причепі він фізично не міг, тому і не міг усунути дану несправність. Також звертає увагу суду на те, що оскаржувана постанова містить суттєві помилки, а саме невірно зазначена марка та номерний знак транспортного засобу на якому здійснював рух позивач. Враховуючи вище викладене просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06.03.2019р. по справі № 591/1063/19 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити мої позовні вимоги в повному обсязі, а саме визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення, винесену інспектором роти № 3 батальйону УПП в Сумській області Федорченком A.M. від 14.02.2019р. серії ЕАВ № 918535 та закрити провадження по даній справі.

Також від позивача, до суду надійшло клопотання по розгляд справи за його відсутності.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи судом встановлено, що представник позивача повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 02.04.2019р. (а.с. 61).

Відповідач повідомлений на електронну адресу, яка містяться а матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 14.02.2019 року інспектором роти № 3 батальйону УПП в Сумській області Федорченком А.М. була винесена постанова серії ЕАВ № 918535 (а.с.2), згідно з якою ОСОБА_1 год., керував транспортним засобом 14.02.2019 року о 19-42 год., керував транспортним засобом по вул. Білопільський шлях, 13 та буксирував причеп легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів у темну пору доби, чим порушив Правила дорожнього руху, а саме: п. 31.6 б Правил, та притягнутий до відповідальності за ст. 121 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача є необґрунтованими, повністю спростовуються доказами, наданими відповідачем, тому суд не може взяти їх до уваги, оскільки ст. 121 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за те, що особа керуючи транспортним засобом, допустила порушення правил дорожнього руху, зокрема, у даному випадку п. 31.6 б, дійсно в темну пору доби керувала транспортним засобом з причепом, який мав несправні задні габаритні вогні. Вказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі службовим відео реєстратором Xiaomi моделі Yi Car DVR, який пройшов відповідне дослідження та є сертифікованим, про що також зазначено в постанові про адміністративне правопорушення. До відзиву на позов відповідач додав копії сертифікатів відео реєстратора.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом № 1395 від 07.11.2015 (надалі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбаченого частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою ст. 121 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Згідно з п.п. 1, 2, 5 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У зв'язку з цим, відповідач мав право на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів критично ставиться до доводів позивача про те, що справу, всупереч вимогам КУпАП розглянуто на місці вчинення правопорушення без складання протоколу та з порушенням вимог, встановлених статтею 268 цього ж кодексу, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача про необхідність складення відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, є помилковими.

Відповідно до пункту 1.1 Правил дорожнього руху України ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 31.6 б Правил дорожнього руху України, забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те , що порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України "Про національну поліцію".

При цьому, норма статті 31 Закону України "Про національну поліцію" є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України "Про національну поліцію".

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Обов`язковою умовою її використання є виконання частини 2 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію".

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження факту скоєння позивачем вказаного адміністративного правопорушення та правомірності постанови від 14.02.2019р. відповідач надав до суду відеозапис зроблений реєстратором Xiaomi моделі Yi Car DVR, який пройшов відповідне дослідження та є сертифікованим, про що також зазначено в постанові про адміністративне правопорушення. До відзиву на позов відповідач додав копії сертифікатів відео реєстратора.

Даним відеозаписом зафіксовано порушення Правил дорожнього руху позивачем, про яке зазначено в постанові. З відеозапису чітко вбачається, що позивач порушив п. 31.6 б Правил дорожнього руху, а саме в темну пору доби керував транспортним засобом з причепом, який мав несправні задні габаритні вогні.

Колегія суддів зазначає, що вказаним пунктом Правил заборонено у даному випадку рух транспортного засобу. Крім того, на відеозапису зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, з якого також не вбачається, що відповідачем порушено вимоги КпАП.

Позивачем заперечується факт порушення ним п. 31.4.3 "б" Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки ним перед початком руху було перевірено технічну справність зовнішніх світлових пристроїв автомобіля. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були у справному стані, задній габаритний ліхтар на причепі працював. Позивач зазначив, що проїхав майже 200км., під час руху він не зупинявся, оскільки не було потреби. Помітити під час руху, що не горить задній габаритний ліхтар на причепі він фізично не міг, тому і не міг усунути дану несправність. Також позивач зазначає, що до адміністративної відповідальності не притягався, в поле зору співробітників поліції не потрапляв, сумлінно ставиться до безпеки руху на дорогах та завжди уважно керує транспортним засобом.

Проте, у відповідності до п 31.5 Правил дорожнього руху у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Колегія суддів зазначає, що з метою обґрунтування заявлених позовних вимог позивач доказів усунення несправностей вказаних в п. 31.6 б ПДР України, до суду не надав.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази справності автотранспортного засобу позивача, в той час як, відповідачем надано належні докази, які свідчать про те, що позивач дійсно скоїв зазначене в оскаржуваній постанові адміністративне правопорушення.

Також колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 121 КУпАП не містить альтернативних санкцій за порушення передбачені даною нормою.

Крім того в даному випадку особа притягується до адміністративної відповідальності не тільки за наявності навмисних дій, вона передбачає і не обережну форму.

Щодо посилань позивача, на те, що з наданого відповідачем відео вбачається, що на причепі горять задні стопи, колегія суддів зазначає наступне.

Дані посилання жодним чином не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення, оскільки, згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до відповідальності за порушення передбачене п. 31.6 б ПДР України, а саме за те, що в темну пору доби керувала транспортним засобом з причепом, який мав несправні задні габаритні вогні, а не за те, що на припечі автомобіля позивача не горіли задні ліхтарі стоп сигналу.

Посилання позивача на те, що відповідно до п.п 31.4.3 розділу 31, 31.5 ПДР України, у разі якщо у автомобіля не горять лампи задніх габаритних вогнів, дана не справність не забороняє подальший рух автомобіля, на думку колегії суддів є помилковою, оскільки.

Відповідно до п. 31.6 "б" ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі № 337/3389/16-а , є необґрунтованими, оскільки правовідносини у даних справах не є аналогічними тим, що розглядались у справі Верховним Судом України, вона складена за інших фактичних обставин, зокрема в справі що розглядав Верховний Суд постанова складена не на місці вчинення правопорушення, а за місцем роботи позивача

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, виконав обов'язок, покладений на нього відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України та довів правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Також, безпідставними є посилання позивача щодо наявності в оскаржуваній постанові помилки в зазначенні марки автомобіля та номерного знаку.

З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанції обставин цієї справи, така помилка носить лише формальний характер та не спростовує доведеність вчинення позивачем адміністративного правопорушення і не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що під час оголошення змісту оскаржуваної постанови позивач жодних заперечень щодо її змісту не зазначав.

Помилка в номерному знаку та марці транспортного засобу є технічною помилкою, яка не впливає на суть вчиненого правопорушення.

Крім того, позивач не заперечує, що 14.02.2019 року о 19-42 год. він керував транспортним засобом по вул. Білопільський шлях, 13 та буксирував причеп легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів у темну пору доби.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 06.03.2019р. відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06.03.2019 року по справі № 591/1063/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Л.В. Тацій