Справа № 1.380.2019.000808
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.000808
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

09 квітня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу освіти Тростянецької сільської ради Тростянецької об'єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області Леховича Віктора Івановича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Начальника відділу освіти Тростянецької сільської ради Тростянецької об'єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області Леховича Віктора Івановича, із вимогами:

-визнати протиправними дії Начальника відділу освіти Тростянецької сільської ради Тростянецької об'єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області Леховича Віктора Івановича;

-відшкодувати моральну шкоду, завдану Леховичем Віктором Івановичем протиправними діями.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.09.2018 року під час публічного заходу (засідання постійної комісії) відповідач вчинив умисні дії, спрямовані на отримання конфіденційної інформації про приватне життя гр.ОСОБА_2 та його дружини, яка є третьою особою у справі. Позивач вважає, що відповідач, виходячи за межі повноважень, визначених посадовою інструкцією умисно вчинив дії, спрямовані на втручання в його особисте життя і життя інших осіб, порушивши положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Із врахуванням викладеного, позивач просить суд відновити його порушене право та відшкодувати моральну шкоду.

Ухвалою суду від 22.02.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви та уточних позовні вимоги.

Згідно уточнених позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправними дії Начальника відділу освіти Тростянецької сільської ради Тростянецької об'єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області Леховича В.І., які були спрямовані на збирання інформації про особисте життя ОСОБА_1, особисте і сімейне життя інших осіб і здійснені у формі постановки компрометуючого й принизливого питання під час публічного засідання постійної комісії з питань економіки, бюджету, фінансів та планування соціально-економічного розвитку Тростянецької сільської ради Тростянецької об'єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області від 07.09.2018 року.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2.

Станом на 09.04.2019 року від відповідача до суду відзив на позовну заяву не надійшов.

У підготовчому засіданні 09.04.2019 року судом поставлено на вирішення питання про закриття провадження у справі.

Позивач та третя особа заперечили проти закриття провадження у справі.

Позивач у засіданні суду акцентує увагу на необхідності захисту сімейних цінностей та стверджує, що особа Лехович В.І. збирає й розголошує інформацію про особисте (приватне) та сімейне життя як ОСОБА_1, так і третьої особи.

Третя особа - ОСОБА_2 стверджує у судовому засіданні, що відповідач вчиняє дії, які ображають і принижують її; за наведених обставин вона була змушена звільнитися з посади вчителя через зневагу відповідача до приватного життя її та членів її сім'ї; вважає, що відповідач публічно демонструє зневагу до приватного життя ОСОБА_2, дозволяє принизливі запитання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 згаданої Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, суд наголошує, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

В даній справі судом встановлено, що позивач фактично заявляє вимоги про відновлення особистого немайнового права ОСОБА_1, зокрема, спростування недостовірної інформації.

В зв'язку з наведеним, суд зауважує, що відповідно до ст.277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача стосуються особистого, приватного та сімейного життя, захист яких здійснюється за правилами ЦПК України.

Згідно зі ст.276 Цивільного кодексу України, орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст.275 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені норми, суд доходить висновку, що даний спір не можна вважати публічно-правовим в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, його не можна розглядати в порядку адміністративного судочинства. Натомість, розгляд такої справи процесуальним законом віднесено до сфери цивільного процесу.

Так, зокрема, згідно з ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відкриваючи провадження у справі, суд має з'ясувати, за правилами якого судочинства підлягає розгляду заява.

Оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від суб'єктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб'єктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства.

Водночас, суд роз'яснює, що справи зазначеної категорії не можуть розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки такі спори не мають публічно-правового характеру, навіть якщо стороною в ньому виступає суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне провадження у даній справі закрити, роз'яснивши позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, оскільки провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв'язку з відмовою позивача від позову, а саме на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, тому позивачу необхідно повернути з бюджету сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 183, 238, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в :

Закрити провадження в адміністративній справі №1.380.2019.000808 за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу освіти Тростянецької сільської ради Тростянецької об'єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області Леховича Віктора Івановича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції №98449 від 20.02.2019 року.

Роз'яснити позивачу, що справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 12 квітня 2019 року.