Справа № 440/4179/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 р. м. Харків Справа № 440/4179/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2019, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко (повний текст складено 01.02.19) по справі № 440/4179/18

за позовом Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області

до Державного реєстратора Скороходівської об'єднаної територіальної громади Чутівського району Полтавської області Чубенко Людмили Миколаївни , третя особа - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Петрівська сільська рада Чутівського району Полтавської області звернулася до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Скороходівської об'єднаної Територіальної громади Чутівського району Полтавської області Чубенко Л.М. від 20.04.2018 №40725661 про державну реєстрацію іншого речового права.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 провадження у справі було закрито.

Не погодившись з таким судовим рішенням позивач, Петрівська сільська рада Чутівського району Полтавської області, подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, направивши справу до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. Вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм права, зокрема Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV, Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV, вказуючи на зазначення у позовних вимогах про виключне дотримання державним реєстратором як суб'єктом владних повноважень встановленого законом порядку прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. На думку заявника апеляційної скарги спір у справі не має ознак приватноправового, оскільки він стосується лише належного виконання державним реєстратором обов'язків під час розгляду заяви фізичної особи-підприємця про державну реєстрацію права оренди земельною ділянкою та прийняття відповідного рішення за відсутності належних документів.

Від відповідача та третьої особи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2019, справа була розглянута колегією суддів в порядку письмового провадження. З врахуванням вимог ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту. Повний текст постанови суд апеляційної інстанції складає з дотриманням строків, визначених ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь обставин справи, вивчивши наявні в матеріалах справи докази, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи 17.06.2013 між Чапаєвською сільською радою (попереднє найменування позивача) та приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,322 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування торгівлі, строком на 49 років, з орендною платою 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (а.с.9-13).

04.03.2014 між Чапаєвською сільською радою та приватним підприємцем ОСОБА_2 до договору оренди від 17.06.2013 було укладено додаткову угоду про зменшення розміру земельної ділянки до 0,005 га та орендної плати (а.с.17).

17.04.2018 державним реєстратором Скороходівської об'єднаної Територіальної громади Чутівського району Полтавської області Чубенко Л.М. за заявою приватного підприємця ОСОБА_2 було зареєстровано право користування ним земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,322 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.06.2013.

Позивач не погоджується з таким рішенням державного реєстратора, оскільки у поданих до реєстрації документах були відсутні кадастровий номер в договорі оренди, схема земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, розмір земельної ділянки, орендна плата по додатковій угоді, а також сама додаткова угода від 04.03.2014.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, виходив з того, що існує приватно-правовий спір між Петрівською сільською радою Чутівського району Полтавської області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, а тому необхідно керуватися вимогами п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким судовим рішенням, зважаючи на вимоги діючого законодавства на час спірних правовідносин та фактичні обставини справи..

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду (ч. 3 ст. 19 КАС України).

Суб'єктом владних повноважень згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.

Отже, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг, при цьому ці управлінські функції чи адміністративні послуги суб'єкт здійснює саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, у яких один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а останній, відповідно, зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних (частина перша статті 12 Закону № 1952-IV).

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється суб'єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб'єктом звернення за такою послугою та суб'єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Якщо ж, на думку позивача, саме в результаті державної реєстрації права власності за третьою особою - суб'єктом звернення за такою послугою порушується (не визнається, оспорюється) право власності позивача, то має місце спір позивача про цивільне право з цією особою, яка і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права за особою, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме цієї особи.

До того ж навіть у випадку, коли суб'єкт державної реєстрації прав не допустив порушень законодавства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій.

У силу статей 3, 169 та 172 ЦК України органи місцевого самоврядування є органами, через які територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки як учасники цивільних відносин.

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються законодавством України про місцеве самоврядування власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування в своїй самоврядній діяльності не є підпорядкованими іншим органам місцевого самоврядування.

Справи у спорах між органами місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких органи місцевого самоврядування є учасниками цивільних відносин та реалізують повноваження власника майна, не мають ознак публічно-правового спору та належать до юрисдикції господарських судів. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 02.10.2018 по справі № 911/488/1.

З предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом на захист порушеного (на його думку) права власності на вказану ним земельну ділянку до відповідача як особи, яка здійснила реєстрацію права користування земельною ділянкою за третьою особою на підставі договору від 17.06.2013 за відсутності документів додаткової угоди від 04.03.2014. В свою чергу третя особа у своїх поясненнях стверджує про правомірність такої реєстрації його прав на земельну ділянку, з огляду на відсутність технічної документації на земельну ділянку в меншому розмірі, визначеної додатковою угодою. Крім того, третя особа додатково обгрунтовує свої права щодо земельної ділянки у зареєстрованому розмірі наявністю рішень Чапаївської сільської ради Чутівського району Полтавської області від 27.12.2013 № 3, від 30.04.2014 № 17, від 22.12.2015 № 5. Тобто, у справі існує спір, який виник із майнових відносин приватноправового характеру та не залежить від додержання вимог законодавства при здійсненні запису про реєстрацію права суб'єктом державної реєстрації прав.

Суд першої інстанції, керуючись ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, правильно врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №911/4111/16, згідно якої рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 823/591/16, згідно якої спір про скасування рішення державного реєстратора, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки за третьою особою має розглядатися як спір, пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано таке саме право щодо цієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у цій справі буде особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено оскаржуваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16.

Отже, оскарження рішення про державну реєстрацію права користування спірною частиною земельної ділянки за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від порушень з боку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, за яким неправомірно (на думку органу місцевого самоврядування) зареєстровано право оренди щодо збільшеного розміру земельної ділянки.

Скасування рішення державного реєстратора з проведення реєстраційних дій за договором оренди землі обов'язково буде впливати на майнові права тієї особи, щодо якої цю реєстраційну дію буде скасовано.

Таким чином, спір у справі не є публічно правовим і з урахуванням суб'єктного складу сторін має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

В той же час, суд першої інстанції не звернув увагу на статус третьої особи як суб'єкта підприємницької діяльності, що призвело до помилкових висновків у резолютивній частині ухвалі суду про роз'яснення позивачу права на звернення до доду з таким позовом в порядку цивільного судочинства. Також, колегія суддів зауважує про необхідність визначення нового суб'єктного складу позову в порядку іншого судочинства, оскільки позовні вимоги, як було зазначено вище, мають бути направлені до двох співвідповідачів: Державного реєстратора Скороходівської об'єднаної територіальної громади Чутівського району Полтавської області Чубенко Людмили Миколаївни та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Таке формулювання резолютивної частини не впливає на правильність висновків суду щодо закриття провадження по справі, проте є підставою для зміни такої частини судового рішення, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України.

Зважаючи на вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 238, 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Петрівської сільської ради Чутівського району Полтавської області - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 по справі № 440/4179/18 - змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини ухвали суду у наступній редакції: "Роз'яснити позивачу право на звернення з аналогічними позовними вимогами в порядку господарського судочинства".

В іншій частині ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 по справі № 440/4179/18 залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик

Повний текст постанови складено 11.04.2019.