Справа № 808/1437/17
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2019 року

Київ

справа №808/1437/17

адміністративне провадження №К/9901/64901/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика»

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року (суддя Бойченко Ю.П.)

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року (колегія суддів: головуючий суддя - Сафронова С.В., судді - Чепурнов Д.В., Мельник В.В.)

у справі № 808/1437/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Запорізька кондитерська фабрика» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС у Запорізькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 травня 2017 року.

В обґрунтування свого позову Товариство зазначило, що за наслідками проведеної перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області дійшло помилкового висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства при визначенні податкових зобов'язань за наслідками господарської діяльності.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 12 травня 2017 року: № ; № ; № ; № в частині збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість за березень 2015 року на суму 133 750,00 грн та нарахування штрафу в розмірі 33 437,50 грн; № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за листопад 2015 року на 39 130,00 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, Товариство звернулося з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати в частині відмови в задоволенні адміністративного позову та задовольнити позов у повному обсязі. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про часткову необґрунтованість заявленого адміністративного позову, невірно оцінивши при цьому докази, що містяться у матеріалах справи та обставини справи.

ГУ ДФС у Запорізькій області подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, тому в її задоволенні просило відмовити.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 03 квітня 2019 року відмовив ГУ ДФС у Запорізькій області у задоволені клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року та відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДФС у Запорізькій області.

Відтак, предметом касаційного перегляду є законність судових рішень в частині відмови у задоволенні адміністративного позову.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування

судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що за наслідками планової документальної виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року складено акт від 19 квітня 2017 року № 229/08-01-14-01/00382094.

У вказаному акті перевірки первикладено висновки контролюючого органу про виявлення наступних порушень:

- М(С)БО 1 «Подання фінансової звітності», М(С)БО 18 «Дохід», М(С)БО 37 «Забезпечення, умовні зобов'язання та умовні активи», п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 42 260,00 грн за 2015 рік;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість (рядок 25 декларацій) на загальну суму 136 103,00 грн, у тому числі за березень 2015 року - 136 081,00 грн; за квітень 2015 року - 22,00 грн;

- п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту (рядок 19/20 декларацій) на загальну суму 345 970,00 грн;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування у вигляді відшкодованого з бюджету податку на додану вартість (рядок 20.2.1 декларації) на загальну суму 41 664,00 грн за грудень 2016 року;

- п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме встановлено незабезпечення виконання щоденного друкування на реєстраторах розрахункових операцій фіскальних звітних чеків (z-звітів) при здійсненні розрахункових операцій;

- пп. 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, а саме встановлено несвоєчасне оприбуткування готівки в книзі обліку розрахункових операцій у сумі 10 301,12 грн;

- п. 1.2, п. 3.2, п. 3.3, п. 3.4, п. 3.5 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міндоходів України від 21 січня 2014 року № 49, наказу Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4, підприємством у звіті за формою 1ДФ за ІІІ квартал, ІV квартал 2015 року невірно відображено нарахування та виплату доходу, та податку на доходи фізичних осіб за ознакою 128 «Соціальні виплати з відповідних бюджетів» (пп. 165.1.1 п 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України) за І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2015 року та 101 «Заробітна плата», нарахована (виплачена) працівникам ОСОБА_2 (р.н.о.к. НОМЕР_6), ОСОБА_3 (р.н.о.к. НОМЕР_7);

- пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» ст. 176, п. 171.1, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно перерахування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року до бюджету податку з доходів фізичних осіб у розмірі 56 260,13 грн;

- п. 18.1 ст. 18, п. 51.1 ст. 51, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп.168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1, п. 171.2 ст. 171 та пп. «а», «ґ» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, виплачених мобілізованим працівникам у вигляді заробітку за період з 01 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року в загальній сумі 3 660,10 грн;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 2, 5 ст. 8, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»;

- пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» ст. 176, п. 171.1, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року до бюджету військового збору у розмірі 6 772,42 грн;

- п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX, п. 18.1 ст. 18, п. 51.1 ст. 51, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1, п. 171.2 ст. 171 та пп. «а», «ґ» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме ненарахування, неутримання та неперерахування до бюджету військового збору, виплаченого мобілізованому працівнику у вигляді заробітку за період з 01 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року в загальній сумі 366,02 грн.

На підставі висновків акта перевірки відповідач 12 травня 2017 року прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 42 260,00 грн;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 170 128,75 грн;

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 345 970,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 13 536,80 грн.;

- № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 41 664,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 10 416,00 грн;

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 20 235,48 грн;

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з військового збору у розмірі 2 310,17 грн;

та 13 травня 2017 року № , яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 51 505,60 грн.

Здійснивши системний аналіз доказів, долучених до матеріалів справи, правильно застосувавши норми матеріального права, що регламентують спірні правовідносини, давши належну оцінку всім доводам сторін під час розгляду справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку щодо часткового задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів Касаційного адміністративного суду та зазначає наступне.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 12 травня 2017 року № , № та № .

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у січні, лютому, березні, квітні 2015 року, жовтні та листопаді 2016 року сформовано податковий кредит на суму податку на додану вартість 285 226,00 грн по взаємовідносинах з ТОВ «Опт Рітейл» та ТОВ «Інтрейд Мікс» з придбання імпортованих товарів, які мають відповідний код УКТ ЗЕД.

Водночас, податкові накладні, оформлені за вказаними господарськими операціями, зареєстровано без зазначення коду УКТ ЗЕД.

Відтак, під час проведення перевірки контролюючий орган дійшов правильного висновку про те, що вищезгадані податкові накладні не містять обов'язкового реквізиту - коду товару згідно з УКТ ЗЕД, тобто не відповідають вимогам статті 201.1 Податкового кодексу України, що відповідно до приписів вказаної статті є підставою для визначення контролюючим органом сум податкових зобов'язань та подальшого застосування штрафних санкцій.

Також суди попередніх інстанцій обґрунтовано зауважили, що списана позивачем кредиторська заборгованість перед ТОВ «Проект майстер», що виникла за наслідками виконання умов договору оренди нерухомого майна від 30 грудня 2010 року, є згідно з пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безповоротною фінансовою допомогою, яку Товариство повинно було врахувати при визначенні податкового кредиту.

Судами першої та апеляційної інстанції правильно застосовано приписи Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 та Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 року № 199.

При цьому судами враховано, що матеріали справи містять докази порушення Товариством обов'язку, встановленого пунктом 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій, що є відповідно до абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 підставою для застосування штрафних санкцій.

Таким чином, касаційна скарга позивача не спростовує правильність доводів, якими мотивовані судові рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судами доказів, ґрунтується на неправильному тлумаченні норм права, що регламентують спірні правовідносини та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика» залишити без задоволення, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова