Справа № 200/11867/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року справа №200/11867/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Ястребової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Череповський Є.В.) від 28 січня 2019 року у справі № 200/11867/18-а (дата складання повного тексту рішення 01 лютого 2019 року) за позовом ОСОБА_2 до Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Костянтинівський міський центр зайнятості, про визнання бездіяльності щодо не перерахування грошових коштів на компенсацію оплати праці найманих працівників, зобов'язання перерахувати грошові кошти за компенсацію оплати праці найманих працівників,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про визнання бездіяльності щодо не перерахування грошових коштів на компенсацію оплати праці найманих працівників, зобов'язання перерахувати грошові кошти за компенсацію оплати праці найманих працівників.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Костянтинівський міський центр зайнятості.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів щодо не відшкодування компенсації оплати праці найманим працівникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за лютий 2018 року, квітень 2018 року, червень 2018 року, серпень 2018 року; зобов'язано відшкодувати компенсацію оплати праці найманим працівникам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за лютий 2018 року, квітень 2018 року, червень 2018 року, серпень 2018 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом не прийнято до уваги ті обставини, що Відділення Фонду як територіальний орган Фонду соціального захисту інвалідів не має повноважень та коштів для здійснення виплати компенсації витрат роботодавця на оплату праці особам з інвалідністю. Відповідач зазначив, що статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеної особи з інвалідністю в Україні» визначено вичерпний перелік напрямків використання Фондом сум адміністративно-господарських санкцій і пені, що надійшли до державного бюджету, якими не передбачено виділення коштів на вище визначений напрямок. Крім того, на теперішній час відсутній затверджений механізм виплати компенсації для дій відділення Фонду у передбачений законом спосіб.

Відповідачем на адресу Першого апеляційного адміністративного суду надіслано заяву в якій відповідач просить розгляд адміністративної справи проводити за відсутністю представника відповідача.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є громадянкою України, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 1.04.2016 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

На підставі трудового договору від 21.02.2018 року ФОП ОСОБА_2 була працевлаштована внутрішньо переміщена особа, інвалід ОСОБА_4 на посаду прибиральника службових приміщень, з окладом 3723 грн. та премією 8000 грн. (за умови сумлінного виконання своїх посадових обов'язків).

На підставі трудового договору від 05.02.2018 року ФОП ОСОБА_2 була працевлаштована внутрішньо переміщена особа, інвалід ОСОБА_5 на посаду майстра, з окладом 3723 грн. та премією 8000 грн. (за умови сумлінного виконання своїх посадових обов'язків).

08.05.2018 року між позивачем та Костянтинівським міським центром зайнятості укладено договір № 00013 про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених, щодо компенсації роботодавцю витрат на оплату праці за працевлаштування особи з інвалідністю із числа внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_5. Пунктом 4.1 договору передбачено, що компенсація витрат роботодавцю виплачується в межах коштів фонду соціального захисту інвалідів.

08.05.2018 року між позивачем та Костянтинівським міським центром зайнятості укладено договір № 00012 про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених, щодо компенсації роботодавцю витрат на оплату праці за працевлаштування особи з інвалідністю із числа внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_4. Пунктом 4.1 договору передбачено, що компенсація витрат роботодавцю виплачується в межах коштів фонду соціального захисту інвалідів.

08.05.2018 року між позивачем та Костянтинівським міським центром зайнятості укладено договір № 00011 про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених, щодо компенсації роботодавцю витрат на оплату праці за працевлаштування особи з інвалідністю із числа внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_6. Пунктом 4.1 договору передбачено, що компенсація витрат роботодавцю виплачується в межах коштів фонду соціального захисту інвалідів.

Позивач своєчасно надала до Костянтинівського міського центру зайнятості відомості про виплату заробітної плати вказаним працівникам з метою компенсації заробітної плати працевлаштованим інвалідам - внутрішньо переміщеним особам за лютий, квітень, червень, серпень 2018 року. В подальшому Костянтинівський міський центр зайнятості направляв вказані відомості до Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів.

Листом № 239/0/243-18/442 від 06.09.2018 року Департамент реалізації державних соціальних програм повідомило позивача про те, що у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та постанові Кабінету Міністрів України від 1.01.2007 року № 70 відсутня норма про виплату компенсації витрат роботодавцю на оплату праці у разі працевлаштування інваліда, зареєстрованого як безробітний, якому допомога по безробіттю призначена відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 24-1 Закону України "Про зайнятість" встановлено, що заходи сприяння зайнятості запроваджуються для внутрішньо переміщених осіб з числа зареєстрованих безробітних.

До заходів сприяння зайнятості внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштовуються за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, зазначених у частині першій цієї статті, належать, зокрема: компенсація витрат роботодавця на оплату праці (але не вище середнього рівня заробітної плати, що склався у відповідному регіоні за минулий місяць) за працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб на умовах строкових трудових договорів тривалістю не більше шести календарних місяців, за умови збереження гарантій зайнятості такої особи протягом періоду, що перевищує тривалість виплати у два рази.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 №696 затверджено Порядок здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб (далі по тексту - Порядок №696 ).

Згідно з п.6 вказаного Порядку компенсація витрат роботодавцю на оплату праці виплачується в межах коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального захисту інвалідів (у разі працевлаштування інваліда, зареєстрованого в установленому порядку як безробітний, якому допомога по безробіттю призначена відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття») після працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб за направленням базових центрів зайнятості.

Для компенсації витрат роботодавцю на оплату праці за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів: - роботодавець подає базовому центру зайнятості відомість за формою згідно з додатком 1 (не пізніше ніж через п'ять днів після виплати працівникові заробітної плати); - базовий центр зайнятості складає відомість за формою згідно з додатком 2 та передає регіональному центру зайнятості (до 10 числа місяця, що настає за місяцем подання звітності територіальним органам ДФС, передбаченої статтею 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"; - регіональний центр зайнятості передає узагальнені відомості територіальному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів для виплати компенсації роботодавцям витрат на оплату праці (до 15 числа місяця, що настає за місяцем подання звітності).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивачем було дотримано встановлений Порядок. Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів отримувало від Донецького обласного центру зайнятості відомості про виплату компенсації роботодавцям витрат на оплату праці за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів щодо позивача.

Підставою для відмови у виплаті компенсації позивачеві витрат на оплату праці стало відсутність коштів у паспорті бюджетної програми на 2018 рік на вказані виплати та відсутність законодавчо встановленого механізму для здійснення обумовлених виплат, адже викладений Порядок містить норми щодо виплати компенсації, але не містить жодного положення щодо порядку її здійснення.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відсутність бюджетного фінансування жодним чином не впливає на наявність у позивача права на отримання компенсації витрат на оплату праці за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів, яке передбачено ст. 24-1 Закону України "Про зайнятість", п.6 Порядку №696.

Конституційний Суд України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007 вказав на неможливість залежності гарантованих законом виплат, пільг від видатків бюджету.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Європейський суд з прав людини встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України також у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Посилання відповідача на відсутність законодавчо встановленого механізму для виплати спірних сум, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведене не позбавляє права позивача на отримання виплат, передбачених чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі №200/11867/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі №200/11867/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 09 квітня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

Л.В. Ястребова