Справа № 266/804/15-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 266/804/15-а
провадження № К/9901/6220/18
Справа 266/804/15-а
1. У березні 2015р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
-визнати протиправним рішення УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя щодо відмови в поновленні виплати пенсії по втраті годувальника;
-зобов'язати поновити виплату пенсії по втраті годувальника з 12.02.2012 р.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що як громадянин України, яка проживає в країні Ізраїль, має право на поновлення виплати пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009. Факт її проживання за кордоном за умови наявності громадянства України не може бути підставою для відмови у виплаті належних їй пенсійних виплат.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення її конституційного права на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону №1058-ІV, які визнані неконституційними, а тому саме з цього часу відповідач мав відновити виплату її пенсії. Разом з тим, з огляду на дату звернення до пенсійного органу з заявою про поновлення виплати пенсії - 12.02.2015 р., враховуючи положення ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 46 Закону № 1058-ІV, вважає, що суд мав зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії з 12.02.2012 р.
2. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду визначив, що «позовні вимоги за період з 12.02.2012 р. по 03.09.2014 р. (тобто ті, що за межами 6 місячного строку до звернення з позовом до суду) включно слід залишити без розгляду.
З огляду на вищевказане, з урахуванням часу звернення ОСОБА_1 з позовом до суду (04.03.2015 р.), позовні вимоги в частині поновлення виплати їй пенсії підлягають задоволенню з 04.09.2014 р., а позовні вимоги за період з 12.02.2012 р. по 03.09.2014 р. включно, підлягають залишенню без розгляду.
Залишаючи вимоги без розгляду колегія суддів прийшла до висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду.»
3. З таким рішенням не погоджуюсь на підставі нижченаведених основних аргументів.
3.1. По-перше, при встановлення факту пропуску строку в цій конкретній справі суд не повинен розглядати частину вимог, а частину залишати без розгляду. Суд міг констатувати факт пропуску вцілому строку для звернення до суду, а не виокремлювати з нього штучно частину вимог.
Як рахується строк за загальним правилом -з моменту коли особа дізналась чи повинна була дізнатись про порушене право і вперед (тобто якщо дата 1 січня, то строк рахується: 2 січня, потім 3 січня, 4 січня і далі вперед). В ситуації що склалась, суд порахував строк не з дати коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права, також і не з дати отримання відповіді-відмови від Пенсійного органу, а з дати звернення до суду з позовом і назад (тобто не 1, 2, 3…, а 10, 9, 8…). Вважаю такий обрахунок невірним.
3.2. По-друге, якщо вже справа була прийнята до розгляду, то суд не повинен був застосовувати у спорі стосовно пенсійної виплати шестимісячний строк звернення до суду, встановлений процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), з урахуванням того, що предметом спору є недоотримання особою регулярних (щомісячних) пенсійних виплат, які суб'єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі в повному розмірі.
3.2.2. Вважаю, що не може суд застосовувати строк звернення до суду, встановлений процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), для фактичного встановлення строкових меж триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду.
3.2.3. В тому числі тому, що не може факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду.
3.2.4. Суд міг не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС України використати як аналогію закону положення частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та статей 51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.
4. І, відповідно, маю окрему думку про те, що позов ОСОБА_1 слід було задовольнити у повному обсязі.
Суддя Верховного Суду Н.В. Коваленко