Справа № 826/5343/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5343/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, треті особи: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, треті особи: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головне управління Національної гвардії України про визнання незаконним звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року; визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №3 о/с від 03 січня 2015 року про звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_2, міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року; зобов`язання ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 на п. 63 «ж» Положення (за власним бажанням), та змінити дату звільнення на 25 січня 2015 року шляхом видачі відповідного наказу та внесення відповідних змін до трудової книжки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року. Визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №3 о/с від 03 січня 2015 року про звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на службі полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з дати звільнення 05 січня 2015 року, вважаючи термін з 05 січня 2015 року по дату винесення рішення у справі №826/5343/18 вимушеним прогулом. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача залишити без задоволення. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління МВС України в Київській області «По особовому складу» №1058/ос від 07 листопада 2014 року позивача призначено з іспитовим терміном до одного року міліціонером полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» з присвоєнням спеціального звання - рядового міліції.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки, виданої командиром ППСМОП «Азов» ГУ МВС України в Київській області, позивач з 26 жовтня 2014 року перебував у зоні проведення антитерористичної операції на Сході України. Зокрема, 16 січня 2015 року бойові позиції сил АТО в с. Гранітне Волноваського району Донецької області в складі бійців 73-го Морського центру спеціальних операцій та ППСМОП «Азов», серед яких був і позивач, потрапили під артилерійський мінометний обстріл. В результаті зазначеного обстрілу позивач отримав поранення.

15 січня 2016 року військово-лікарською комісією за розпорядженням в/ч НОМЕР_1 позивачу видано свідоцтва про хворобу №3/у. Зі змісту останнього вбачається, що позивач перебував на службі в ПП СМ ОП «Азов» «з 21 жовтня 2014 року по 30 грудня 2014 року, в НГ України з 31 грудня 2014 року по теперішній час».«…Приймав участь в антитерористичній операції в Донецькій області (посвідчення НОМЕР_2 ). 03.03.2015 року звертався в КУ «Маріупольську міську лікарню швидкої допомоги», де йому було встановлено діагноз: МВТ. ЗЧМТ, струс головного мозку, рвані рани обличчя та суборбітальної ділянки. Від госпіталізації відмовився….».

Як зазначено позивачем та відповідачем у справі, наприкінці січня 2015 року відбувалось переведення особового складу ППСМОП «Азов» ГУ ВМС України до складу створеного в структурі Національної гвардії України окремого загону спеціального призначення ОЗСП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в/ч НОМЕР_3 .

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України від 26.01.2015 року №7 о/с солдата ОСОБА_1 призначено на посаду навідника 1-го зенітного взводу зенітної батареї окремого загону спеціального призначення «Азов».

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України від 27.01.2015 року №16 позивача зараховано у списки особового складу частини та на всі види забезпечення.

В подальшому 15.05.2015 року на підставі наказу №74 о/с позивача переміщено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та наказом командира військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України від 11.06.2015 року №113 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

15.06.2015 року на підставі наказу №116 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення та призначено старшим кулеметником БТР 2 відділення 4 взводу 1 роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення (резервного батальйону).

12.08.2015 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки №1850 від 21.09.2015 року, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивач в період з 10 липня 2015 року по 05 серпня 2015 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, сектор «С».

05.04.2016 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 68 відповідно до Указу Президента України №115/2016 від 25 березня 2016 року, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, та відповідно до розпорядження командувача Національної гвардії України від 06 травня 2015 року №3/3-2520 зараховано на службу до військового оперативного резерву першої черги на посаду старшого кулеметника.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18 серпня 2016 року позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_5 .

Наприкінці 2016 року позивач звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 з проханням провести службове розслідування факту отримання ним поранень, які сталися в 2015 році під час виконання завдань при проведенні антитерористичної операції, а також виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням III групи інвалідності.

Однак, листом від 07.02.2017 року №1/66-1/15/380 командування в/ч НОМЕР_1 повідомило позивача, що на адресу в/ч НОМЕР_1 надійшов лист щодо травмування або поранення позивача під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_3 , в якому зазначено, що позивач проходив службу в період з 26 січня 2015 року по 11 червня 2015 року і за цей період документація про отримання позивачем поранень чи травмування у військовій частині відсутня.

В подальшому позивач повторно звертався в травні, червні 2017 року до командування в/ч НОМЕР_1 з листами аналогічного змісту, однак отримав відповідь про відсутність інформації щодо отримання позивачем поранень чи травмування у військовій частині НОМЕР_3 .

21.07.2017 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати достовірну інформацію про участь позивача в проведенні АТО, на що відповідач надіслав документи, серед яких витяг з наказу №3 о/с від 03 січня 2015 року «По особовому складу» Головного управління МВС України в Київській області про звільнення зі служби з органів внутрішніх справу запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року.

Вважаючи свої права порушеними, а саме право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з набуттям III групи інвалідності та враховуючи, що наказ від 03.01.2015 року №3 о/с не доведений до відома його належним чином, позивач звернувся до суду вказаним позовом.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законами України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут ОВС) та Положенням № 114.

За приписами частини 1 статті 17 Закону № 565-XII на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоров`я виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року.

Відповідно до пункту 40 Положення, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що громадяни України, які відповідають вимогам визначеним статтею 17 Закону № 565-XII, приймаються на службу до міліції.

Тобто, саме з прийняття відповідного наказу про зарахування особи на відповідну посаду і починається проходження ним служби в органах внутрішніх справ. При цьому, зазначення в наказі при прийомі на службу до міліції відповідної посади, яку особа буде займати під час проходження служби в міліції, лише визначає та покладає на нього відповідні функціональні обов`язки, які будуть виконуватись зарахованою особою під час несення ним служби на вказаній посаді.

Разом з цим, приписами статті 17 Закону № 565-XII також визначено, що під час прийняття на службу в міліцію, може бути встановлено випробування строком до одного року.

Аналогічні умови щодо встановлення іспитового строку тривалістю до одного року передбачені пунктом 3 Положення № 114, в якому також зазначено, що особливості проходження служби в період іспитового строку визначаються МВС.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління МВС України в Київській області «По особовому складу» №1058/ос від 07 листопада 2014 року позивача призначено з іспитовим терміном до одного року міліціонером полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» з присвоєнням спеціального звання - рядового міліції.

Згідно з частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку.

У присязі, яку давав позивач, йдеться про те, що він буде сумлінним і дисциплінованим працівником; також присягнув з високою відповідальністю виконувати службовий обов`язок, вимоги статутів, наказів, тощо.

Підстави звільнення осіб рядового і молодшого начальницького складу зі служби в запас передбачені пунктом 63 Положення, серед яких, у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що визначальним фактором звільнення з підстав непроходження випробування в період іспитового строку є обставини, які в своїй сукупності дають можливість стверджувати про суттєві порушення або недотримання службової дисципліни з боку працівника органів внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 802/3968/14-а.

В даному випадку наказ №3 о/с від 03 січня 2015 року «По особовому складу» Головного управління МВС України в Київській області про звільнення зі служби з органів внутрішніх справу запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) ОСОБА_1 прийнятий на підставі рапорту ОСОБА_2 від 12 грудня 2014 року.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не надано до суду рапорта ОСОБА_2 від 12 грудня 2014 року.

Крім того, відповідачем не наведено й будь-яких обґрунтувань та не надано доказів щодо здійснення позивачем суттєвих порушень або недотримання службової дисципліни, які б могли бути підставою для звільнення зі служби за вказаним пунктом.

Згідно статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина перша статті 77 КАСУ). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження правомірності свого рішення, колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №3 о/с від 03 січня 2015 року про звільнення у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_2, міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року.

Водночас, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 на п. 63 «ж» Положення (за власним бажанням), та змінити дату звільнення на 25 січня 2015 року шляхом видачі відповідного наказу та внесення відповідних змін до трудової книжки, оскільки, як зазначено самим позивачем, ним не подавалась відповідачу заява про звільнення зі служби за власним бажанням.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та поновив позивача на службі полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов» Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з дати звільнення 05 січня 2015 року, вважаючи термін з 05 січня 2015 року по дату винесення рішення у справі №826/6343/18 вимушеним прогулом.

Щодо твердження апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин першої, другої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 цього ж Кодексу, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ т.в.о. начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №3 о/с прийнятий 03 січня 2015 року.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом.

У судовому засіданні колегією суддів у відповідності до ч.4 ст.308 КАС України було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до матеріалів справи копію розписки, яка нібито підтверджує факт отримання позивачем трудової книжки ще 05.01.2015 року, оскільки вказані докази не були надані до суду першої інстанції

У апеляційній скарзі апелянт зазначив, що позивач у червні-липні 2017 року звертався до Головного управління щодо оскаржуваного наказу, проте з позовом до суду звернувся лише у березні 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно 21.07.2017 року позивач звернувся до відповідача з проханням надати достовірну інформацію про участь позивача в проведенні АТО, на що відповідач надіслав документи, серед яких витяг з наказу №3 о/с від 03 січня 2015 року «По особовому складу» Головного управління МВС України в Київській області про звільнення зі служби з органів внутрішніх справу запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «і» (у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку) рядового міліції ОСОБА_1 , міліціонера полку патрульної служби міліції особливого призначення «Азов», 05 січня 2015 року.

Проте, матеріалами справи також підтверджено й те, що 19 липня 2017 року позивача направлено на стаціонарне лікування в реабілітаційне відділення Київського міського клінічного госпіталю ветеранів війни, що підтверджується Направленням №5215, через наслідки перенесеної у 2015 році черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, а також незадовільний стан здоров`я позивача, що підтверджується направленням на термінову госпіталізацію №180 від 10 жовтня 2017 року та направленням на стаціонарне лікування №8906 від 19 грудня 2017 року.

Враховуючи те, що відповідачем не було дотримано процедуру ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом та не було вчасно вручено останній позивачу, а також враховуючи об`єктивні обставини, що склались у цей період у позивача, колегія суддів вважає, що вказані причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 10.04.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І.Мєзєнцев