Справа № 143/186/19
Суддя: Марченко Л. В.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 143/186/19
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2019 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Марченко Л.В.,

з участю секретаря Мельніченко Т.Б.

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребищі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2019 року до суду подано позовну заяву, згідно з якою ОСОБА_1 оскаржив постанову поліцейського Теребовлянського ВП серії ДП018 № 922750 від 13.02.2019 у справі про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Зазначена постанова мотивована тим, що 13.02.2019 о 12 год. 15 хв. на автошляху Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль, керуючи автомобілем НОМЕР_1, він не користувався ближнім світлом фар поза межами населеного пункту, чим порушив п. 9.8 ПДР України.

Вважає, що застосоване до нього постановою поліцейського Теребовлянського ВП стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень є незаконним, неправомірним та необгрунтованим з огляду на відсутність складу адміністративного правопорушення, а саме ознак умислу та необережності (згідно зі ст. 9 КУпАП), що мотивовано таким.

13.02.2019 о 12 год. 15 хв. він рухався на автомобілі НОМЕР_1 по автошляху Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль. Розпочинаючи рух, він перевірив технічну справність основних елесенитів авто: коліс, шин, гальмівної системи, рульового керування, двигуна та світлових приладів. Всі вузли та агрегати на момент перевірки були в справному стані. Під час руху він не зупинявся, оскільки не було потреби, а помітити факт того, що на автомобілі не горіла одна лампа ближнього світла фар він фізично не міг, тому і не міг усунути дану несправність.

Після зупинки автомобіля поліцейським Теребовлянського ВП він пояснив, що не бачив технічну несправність автомобіля, однак, не зважаючи на його пояснення, поліцейський відразу виніс постанову про накладення на нього адміністративного стягнення.

Відповідно до 31.5 Правил дорожнього руху у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Прийнявши до уваги зауваження поліцейського, він вже збирався на СТО для усунення несправності автомобіля, однак поліцейський проігнорував очевидну відсутність складу адміністративного правопорушення, а саме його основних складових - умислу чи необережності та всупереч твердженням ст. 9 КУпАП склав протокол.

На підставі викладеного вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, поліцейським Теребовлянського ВП не надано можливості скористатися йому своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі та проігноровано вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливив виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, чим поліцейським Теребовлянського ВП було грубо порушено норми КУпАП.

Крім того, в постанові про адміністративне правопорушення не можливо прочитати прізвища поліцейського, який виніс вказану постанову, що є порушенням закону та створює труднощі для захиститу його порушених прав.

Позивач, ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, не повідомляючи про причини неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений завчасно, у встановленому законом порядку (а.с. 11, 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 13.02.2019 о 12 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 рухався на автомобілі НОМЕР_1 по автошляху Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль, був зупинений поліцейським Теребовлянського ВП, за те, що він нібито не користувався ближнім світлом фар поза межами населеного пункту, чим порушив п. 9.8 ПДР України. Однак, незважаючи на пояснення ОСОБА_1 про те, що він жодних правил дорожнього руху не порушував, без допиту свідків, дослідження інших доказів, виніс на місці зупинки транспортного засобу постанову серії ДП018 № 922750 про накладення на нього штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Однак, всупереч цим вимогам закону, в постанові про адміністративне правопорушення не можливо прочитати прізвища поліцейського, який виніс вказану постанову, що є порушенням закону та створює труднощі для захиститу позивачем його порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що належними доказами можуть бути також пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи в сукупності усі досліджені докази та враховуючи пояснення позивача про відсутність в його діянні події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд дійшов висновку, що доводи позивача про неправомірність та необґрунтованість складення у відношенні позивача відповідачем оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження.

Крім того, скасовуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, суд виходить з того, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складення протоколу про адміністративні правопорушення та розгляд уповноваженим органом справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Як зазначає Конституційний суд, аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстави для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення відсутні, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", яке вживається у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься у положеннях частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке вживається в положеннях частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, КУпАП визначені правопорушення, які не потребують довготривалої процедури, але цей перелік є вичерпний, коли особу можна притягти до адміністративної відповідальності безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення. В усіх інших випадках, як і в даному випадку, співробітник поліції зобов'язаний скласти протокол, опитати свідків, отримати пояснення від особи, яку притягують до відповідальності, та направити такий протокол уповноваженому органу, де у відділенні поліції уповноважений співробітник з дотриманням вимог КУпАП зобов'язаний розглянути протокол та винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, забезпечивши при цьому особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, можливість реалізувати права гарантовані їй статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, вимоги Конституції України поліцейським Теребовлянського ВП при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та винесенні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, дотримані не були.

Крім того, постановою ДП018 № 922750 поліцейським Теребовлянського ВП за порушення п. 9.8 ПДР України на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн, хоча, відповідно до санкції ч. 2 ст.122 КУпАП за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних розмірів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 заперечував винність у вчиненні правопорушення, а в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б спростовували його пояснення, то постанову поліцейського Теребовлянського ВП серії ДП018 № 922750 від 13.02.2019 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн за ч. 2 ст.122 КУпАП необхідно визнати протиправною і її скасувати, а провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Суд, також звертає увагу, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення поліцейський, в порушення вимог ст. ст. 33, 280 КУпАП, не з`ясував характер вчиненого діяння, дані про особу ОСОБА_1, його майновий стан, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, що є самостійною підставою для скасування постанови.

Керуючись ст. ст. 12, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати дії поліцейського Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними.

Постанову серії ДПО18 № 922750 від 13.02.2019 в справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП провадженням закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 10.04.2019.

Суддя