Справа № 263/14103/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року справа №263/14103/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 р. у справі № 263/14103/18 (головуючий І інстанції Шатілова Л.Г.) за позовом ОСОБА_2 до Капрала поліції роти ТОР Кальміуського взводу №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області ОСОБА_3, третя особа Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2О.) звернувся до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до Капрала поліції роти ТОР Кальміуського взводу №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області ОСОБА_3 (далі відповідач), третя особа Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ВР № 300655 від 06.10.2018, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 року залишено без змін постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 300655 від 06.10.2018 року, а позовна заява залишена без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду яке на його думку прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що дорожнє покриття по якому рухався позивач розбите у багатьох містах, деякі місця огороджені через дорожні роботи, проїзд по цій ділянці є небезпечним для життя, що підтверджується наданими фотознімками. У порушення ч.4, 5 статті 258 КУпАП, п.3 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (далі Інструкція № 1376), з урахуванням незгоди позивача наведених в поясненнях, відповідачем не був складений протокол про адміністративне правопорушення, який повинен був бути додатком до оскаржуваної постанови. Відповідачем порушено вимоги ч.6 статті 258 КУпАП, а саме не надано належно засвідченої копії постанови, наданий погано заповнений бланк протоколу не містить підпису та не засвідчений у відповідності до ДСТУ 4163-2003.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просив скаргу залишити без задоволення, рішення без змін, судове засідання провести без участі відповідача.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Капралом поліції роти ТОР Кальміуського взводу №1 Управління патрульної поліції в Донецькій області ОСОБА_3 було винесено постанову серії ВР № 300655 від 06.10.2018 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої визнано позивача винний у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень (а.с.8).

Відповідно до вищезазначеної постанови, позивач 06.10.2018 о 18-00 годині, по бул. Шевченка в м. Маріуполі, керуючи транспортним засобом ВАЗ 210700-00, здійснив рух по колії зустрічного напрямку, а саме здійснив виїзд на трамвайну колію зустрічного напрямку руху, чим порушив п. 11.9 ПДР України.

Відмовляючи в задоволені позовних вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було надано вичерпні докази на користь вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону № 580-VIII, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до статті 52 Закону № 580-VIII, контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 2 статті 122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Суд зазначає, що справа про адміністративне правопорушення відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 розділу І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.2 ст. 122 КУпАП.

За пунктом 1 та 2 розділу III Інструкції № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, також порушень, передбачених ч.2 ст. 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов до висновку, що за вимогами зазначених норм посадова особа Національної поліції за вимогами статті 258 КУпАП та Інструкції № 1395 зобовязана розглядати справу про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та виносити постанову саме на місці вчинення адміністративного правопорушення, оскільки, справа про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у відповідності до зазначених норм не може розглядатися інспектором за місцем розташування підрозділу поліції (за місцем вчинення адміністративного правопорушення). Вимоги зазначених норм не передбачають перенесення розгляду справи до іншого місця.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем було дотримано вимоги вказаних норм при розгляді адміністративної справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, за участі особи, яка вичинила адміністративне правопорушення.

Суд не приймає посилання на Інструкцію № 1376, оскільки відповідно до п. 1 розділу І даної Інструкції, вона встановлює порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначає порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, крім правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Тобто, вказана Інструкція до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Стосовно позовних вимог про скасування постанови з підстав відсутності факту та доказів вчинення позивачем правопорушення, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР ).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пунктом 11.9 ПДР України передбачено, що забороняється виїжджати на трамвайну колію зустрічного напрямку, відокремлені від проїзної частини трамвайні колії та розділювальну смугу.

Отже, виїзд на трамвайні колії зустрічного напрямку, а також розділювальну смугу заборонений, оскільки такі маневри можуть спровокувати виникнення дорожньо-транспортної пригоди в умовах інтенсивного руху.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, досліджуючи наявні в матеріалах справи фотознімки та відеозаписи, встановив, що позивач, керуючи транспортним засобом, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме, порушив п. 11.9 ПДР України здійснивши виїзд та рух по трамвайній колії зустрічного напрямку руху. Суд зазначає, що зазначене підтверджується також поясненнями самого позивача в позові та апеляційній скарзі.

З цього ж відеозапису вбачається, що патрульним поліцейським після зупинки транспортного засобу позивача, останнього було попереджено про здійснення відеозапису, розяснено його права передбачені законодавством, ознайомлено з відеозаписом яким підтверджено вчинення позивачем правопорушення, розяснено про порядок і строк її оскарження постанови, отриманні пояснення (письмові) щодо обставин скоєння правопорушень.

Матеріали справи свідчать, що позивач, як на підставу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення посилався на те, що дорога по якій рухався позивач розбита у багатьох містах та огороджена через дорожні роботи, отже, проїзд по цій ділянці є небезпечним для життя, що з урахуванням вимог законодавства надає позивачу право для уникнення небезпечних ситуацій на дорозі здійснити відповідний рух транспортного засобу по колії дороги. З цього приводу суд зазначає, що з відеозаписів, у тому числі наданих позивачем фотознімків, не вбачається, що відрізок дороги де рухався позивач не уможливлює рух транспортного засобу. З відеозапису вбачається, що у цей самий час на даній ділянці дороги рухалися інші автомобілі, правіше від автомобіля позивача.

Зважаючи на викладене, суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення ним правил дорожнього руху, ознаки якого підпадають під дію ч.2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стосовно посилання апелянта на те, що відповідачем в порушення вимоги ч.6 статті 258 КУпАП не була надана копія оскаржуваної постанови, суд зазначає, що матеріали справи підтверджують надання позивачу копії оскаржуваної постанови, яка відповідає оригіналу, який був заповнений у відповідності до вимог законодавства та містив підписи сторін. Не додержання вимог ДСТУ 4163-2003 у даному випадку не може вважатися порушенням ч.6 статті 258 КУпАП, та підставою для скасування оскаржуваної постанови з урахуванням доведеності вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно ч.2 статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що наданим відеозаписом зафіксовано факт порушення позивачем вимог п.11.9 ПДР України, будь-яких протиріч при дослідженні цих доказів щодо наявності в діях позивача адміністративного правопорушення, не має.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається дослідження судом, як фото -, відео матеріалів, так і пояснень сторін, яким надана відповідна оцінка, тому, судом відхиляються доводи скаржника щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши доводи, викладені скаржником в скарзі, суд не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 р. у справі № 263/14103/18 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 р. у справі № 263/14103/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення проголошено та підписано 09 квітня 2019 року

ОСОБА_4 ОСОБА_1

Судді І.Д. Компанієць

ОСОБА_5