Справа № 826/13409/16
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року, колегії суддів: головуючий суддя Катющенко В.П., судді: Кармазін О.А., Скочок Т.О., за заявою представника позивача про стягнення середнього заробітку за затримку виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича, директора регуляторно-правового Департаменту Державної фіскальної служби України Шашенкова Ярослава Олеговича, директора Департаменту методологічної та нормотворчої роботи Державної фіскальної служби України Куц Мар'яни Олегівни про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання поновити на роботі, та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року у справі №826/13409/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 26.07.2016 № 2730-о "Про звільнення ОСОБА_1"; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань законопроектної та нормативно-правової роботи управління законопроектної та роз'яснювальної роботи Департаменту правової роботи Державної фіскальної служби України з 27.07.2016; стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 163053,81 грн; стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір згідно квитанції № 5 від 05.03.2018 у розмірі 52,86 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України; у задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Звернено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань законопроектної та нормативно-правової роботи управління законопроектної та роз'яснювальної роботи Департаменту правової роботи Державної фіскальної служби України з 27.07.2016 та в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 року у справі №826/13409/16 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року змінено, викладено четвертий абзац резолютивної частини наступним чином: "Стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 242693,6 грн." В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року залишено без змін.

09 липня 2018 року представником позивача подано заяву щодо оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року. Вказана заява мотивована тим, що відповідачем затримано виконання рішення суду понад двох місяців.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року заяву задоволено частково. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 28244,06 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року у справі № 826/13409/16.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач - Державна фіскальна служба України звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року у справі № 826/13409/16 було звернено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань законопроектної та нормативно-правової роботи управління законопроектної та роз'яснювальної роботи Департаменту правової роботи Державної фіскальної служби України з 27.07.2016 року та в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, з 05.04.2018 у Державної фіскальної служби України виник обов'язок виконати рішення суду у вказаній частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на її користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Проте, лише 05.06.2018 року Державною фіскальною службою України було прийнято наказ № 918, яким скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 26.07.2016 року № 2730-о "Про звільнення ОСОБА_1" та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу з питань законопроектної та нормативно-правової роботи управління законопроектної та роз'яснювальної роботи Департаменту правової роботи Державної фіскальної служби України з 27.07.2016 року.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року в частині негайного виконання через два місяця з дня виникнення обов'язку негайно виконати судове рішення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП установлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною першою та другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Верховний Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов'язок щодо його виконання.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Натомість, як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, Державною фіскальною службою України виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року в частині негайного виконання через два місяця з дня виникнення обов'язку негайно виконати судове рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.04.2018 року справі № 826/13409/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі добровільно не виконано Державною фіскальною службою України, а тому суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, а саме з 05.04.2018 року по 05.06.2018 року в сумі 28244,06 грн.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Що стосується розгляду судом першої інстанції адміністративного спору за заявою позивача про стягнення середнього заробітку, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статі 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до суду із заявою про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.04.2018 року у справі №826/13409/16 у зв'язку з затримкою поновлення на роботі в рамках зазначеної адміністративної справи.

Проте, колегія суддів вважає, що неправильна реєстрація судом першої інстанції даної заяви, тобто без реєстрації окремої адміністративної справи, ніяким чином не впливає на законність даного судового рішення.

Заява розглянута в рамках адміністративної справи, якій присвоєно відповідний номер.

Найменування прийнятого судом першої інстанції судового рішення як ухвала, а не рішення, також не впливає на його законність.

Із пояснень представника позивачки вбачається, що заява була подана відповідно до ст. 236 КЗпП України

За змістом даної норми закону, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно з частиною 3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, тобто за чинним КАС України.

Враховуючи, що обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не порушує прав та інтересів інших осіб; судом першої інстанції прийнято за наслідками розгляду заяви правильне і законне рішення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування з цих підстав ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва.

Що стосується прохання представника позивача про постановлення судом окремої ухвали, то колегія суддів вважає його безпідставним, оскільки позивачка апеляційну скаргу на рішення суду не подавала, а тому в ході апеляційного розгляду справи не може заявляти будь-яких вимог, окрім як висловлювати свою позицію щодо апеляційної скарги відповідача та надавати пояснення щодо поданої апеляційно скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення - ухвала Окружного адміністративного суду є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 09 квітня 2019 року.