Справа № 740/1339/19
Суддя: Пантелієнко В. Г.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/1339/19
Провадження № 2-а/740/21/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі головуючої судді Пантелієнко В.Г.

при секретарі Філоненко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови серії ЕАБ № 992126 від 16.03.2019 року про накладення на нього стягнення, у виді 425 гривень штрафу за порушення п. 2.1 Правил дорожнього руху України, мотивуючи тим, що інспектором Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2, було винесено оскаржувану постанову за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, саме за керування транспортним засобом без полісу обовязкового страхування. ОСОБА_1 заперечив факт порушення ним правил дорожнього руху, зазначивши, що він є учасником бойових дій, а отже на підставі статті 13-1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту», є особою, яка звільнена від цивільно-правової відповідальності на території України. Незважаючи на те, що він не є власником автомобіля яким він керував, він є володільцем даного транспортного засобу, оскільки реєстраційний документ на автомобіль було передано йому власником, що узгоджується з українським законодавством. Зважаючи на те, що відсутня вина в діях позивача, доказів, вчинення правопорушення, йому не було надано, просить оскаржувану постанову скасувати.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити, зазначивши, що автомобіль, яким він користується не зареєстрований на території України, а належить громадянину ОСОБА_3, та не зважаючи на це він є його користувачем і як особа, яка підпадає під пільги, передбачені ст. 13-1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту» не повинен нести відповідальність за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідач в судовому засіданні заперечив вимоги позову, пояснивши, що 16 березня 2019 року в м. Ніжині на вул. Овдіївська відбулася дорожньо-транспортна пригода, учасником якої був і позивач, при оформленні якої виявилось, що у ОСОБА_1, який керував автомобілем Volkswagen Passat з іноземною регістрацією відсутній договір цивільно-правової відповідальності, що є порушенням п. 2.1.ґ ПДР України. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, врахувавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до копії постанови про адміністративне правопорушення, яка міститься на а.с. 6 позивача притягнуто до відповідальності з накладенням штрафу у сумі 425 гривень за те, що він порушив вимоги п. 2.1.ґ Правил дорожнього руху України.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 287 КУпАП право на оскарження постанови має особа, щодо якої її винесено.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до п. 2.1.ґ ПДР України, водій при собі повинен мати, зокрема чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обовязкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Як вбачається з ст. 13.1. ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту» Учасники бойових дій, постраждалі учасники ОСОБА_4 та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

На а.с 5 мається посвідчення учасника бойових дій, видане на імя ОСОБА_1, враховуючи це, позивач є особою, яка звільняється від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач не заперечує, що у нього відсутній документ на підтвердження наявності страхування, але він предявив інспектору належне йому посвідчення, яке звільняє його від даного обовязку.

В позові ОСОБА_1 посилається на те, що в рішенні Конституційного суду у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначено, що аналіз положень статті 13 Закону № 1961 вказує на те, що однією з обовязкових умов відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є особи, зазначені у пункті 1 вказаної статті, є керування транспортним засобом, який належить учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху України передбачено, що власник транспортного засобу може передавати транспортний засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Позивач стверджує, що керував автомобілем на підставі наявності у нього реєстраційного документу на транспортний засіб, переданий йому власником, копію даного документу надано ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Відповідно до дослідженого документу автомобіль марки Volkswagen Passat з номерним знаком ТК 6385 А, зареєстрований за громадянином ОСОБА_3, в даному документі всі відомості зазначені іноземною мовою.

В ст. 1.6 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту» вказано, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

З огляду на викладене судом визнається сумнівною правомірність користування позивачем даним транспортним засобом, який не зареєстрований, відповідно до діючого в державі України порядку. На даний автомобіль, який ввезено на територію України, поширюються вимоги законодавства України щодо його обліку та реєстрації, які позивачем не дотримані. Таким чином законність позивача щодо правомірної експлуатації даного транспортного засобу в судовому засіданні не встановлена.

За таких обставин, суд вважає доводи ОСОБА_1 такими, що не заслуговують на увагу, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 245, 246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання в 10-денний строк апеляційної скарги через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя В.Г. Пантелієнко