Справа № 182/4979/18
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4979/18
Провадження № 2-а/0182/17/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.04.2019 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Миколаївського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Миколаївській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову посилався на те, що 26.06.2018 року він рухався на своєму транспортному засобі - автобусі ОСОБА_3, д.н. НОМЕР_1 - по проспекту Центральний у м.Миколаїв. Близько 05 годині 10 хв. він був зупинений інспектором Миколаївського відділу поліції ОСОБА_2, якою було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п.16 ПДР України і вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, де вказано, що він проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора. Згідно цієї постанови на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Він не згоден з постановою про адміністративне правопорушення і вважає, що вона винесена всупереч ПДР України, адже інспектором неправильно сприйняті фактичні обставини події, внаслідок чого прийняте помилкове рішення про накладення на нього адміністративного стягнення. Вважає, що оскаржувана постанова, винесена з порушенням норм права, є незаконною з наступних підстав. Виїжджаючи з пр.Центральний на перехрестя з вулицею Садова, він рухався на зелений сигнал світлофора. Саме на цей сигнал він виїхав на перехрестя, на якому також була передбачена стоп-лінія. П.16.8 ПДР передбачає зупинку перед стоп-лінією, якщо на світлофорі горить заборонений сигнал. Але, перетинаючи стоп-лінію, він побачив, що світлофор, необладнаний цифровим таймером, почав миготіти. До речі, миготів він лише два рази. Наприклад, в м.Нікополь, де він живе і працює, світлофори, що необладнані цифровими таймерами, миготять 7 разів зеленим світлом. Таким чином, перетнувши стоп-лінію, але не доїхавши до кінця перехрестя, перед ним загорівся жовтий сигнал світлофора. У цьому випадку п.16.8 ПДР України зобов'язує водія їхати у наміченому напрямку, незалежно від сигналу світлофора на виїзд. Через декілька метрів від світлофора його зупинила інспектор Петрова Н.О. і висунула до нього звинувачення щодо скоєння ним порушення ПДР України. На його прохання, фото- чи відео-зафіксовані докази надані не були. Про це також свідчить відсутність у постанові про адміністративне правопорушення запису про найменування прибору, що зафіксував порушення, та його серійний номер. Вважає дії інспектора Петрової неправомірними, тому що постанова про адміністративне правопорушення була складена з порушенням чинного законодавства, адже, згідно зі ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити запис про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення" застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції, згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Частина 3 ст.258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Частина 3 ст.258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст.283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи. Разом з тим, ст.276 вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою: 36008, м.Полтава, вул.Європейська, 164, де розташоване Управління патрульної поліції м.Полтави. Проте, відповідач положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу). Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач не дав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, у повному обсязі. Крім того, відповідач проігнорував вимоги ч.2 ст.33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду: 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Таким чином, ним були встановлені наступні порушення. Відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справі. Відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме: проігнорував порядок, встановлений ст.278, 279 КУпАП. Відповідно до ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Відповідно до ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст.19 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. За всіх цих умов вважає, що його права громадянина України в даній справі та порядок складання постанови про адміністративне правопорушення були грубо порушені. Вважає, що вимоги п. 16.8 Правил дорожнього руху України і ч.2 ст.122 КУпАП ним порушені не були, інспектором Петровою фактів порушення не предявлено. Тому постанова ВР № 335085 від 26.06.2018 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення підлягає скасуванню. В звязку з чим й звернувся до суду.

В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на наступне. 26.06.2018 року під час патрулювання Центрального району м.Миколаєва на перехресті просп.Центрального та вул.Садової інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП ОСОБА_2 було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме: водій автомобіля MERCEDES-BENZ з державним номерним знаком АЕ7031АА здійснив проїзд світлофорного обєкта на заборонний сигнал світлофору а саме - на жовтий, чим порушив вимоги п.8.7.3.г ПДР України. Інспектором було прийнято рішення зупинити вищевказаний транспортний засіб на підставі ст.55 ЗУ "Про Національну поліцію". Інспектор підійшла до позивача, належним чином представилась, пояснила суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросила пред'явити документ, зазначені в п.2.1 ПДР України, на підставі ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення (п.п.8.7.3.І ПДР України), відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача. Після чого водію було роз'яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови, а також наслідки несплати штрафу. Інспектор розглянув справу про адміністративне правопорушення із дотриманням вимог ст.278, 279, 280 КУпАП, виніс постанову по справі на бланку постанови, що відповідає формі та технічному опису, зазначеному в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1305 (додаток 5, 12) та наклав стягнення на позивача у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно зі ст.285 КУпАП, постанову було оголошено, позивача було ознайомлено зі змістом постанови. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тож, обов'язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує заперечення проти позову. Думка сторони відповідача співпала з позицією Верховного Суду, викладеної в Постанові під 14.03.2018 року по справі № 760/2846/17. Проте, позивачем не надано жодного підтвердження на спростування факту вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабміну під 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність, згідно із законодавством про дорожній рух. Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожньою руху зобов'язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожньою руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Відповідно до п.п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Будь-який учасник порожнього руху повинен знати і виконувати правила дорожнього руху. Незнання правил дорожнього руху не звільняє від відповідальності за їх порушення. Згідно з п.п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, надавати матеріальних збитків. Відповідно до п.п.2.3.5 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. В їх випадку, водій не стежив за дорожньою обстановкою, проігнорував заборонний сигнал світлофору, та не виконав правил, хоча зобов'язаний був це зробити. Згідно з п.п.8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Відповідно до п.8.7.3.Г) ПДР України, жовтий сигнал світлофору забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, проїзд на заборонений сигнал світлофору передбачений санкцією ч.2 ст.122 та тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі у розмірі 425 грн. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватись на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.80, 81, 121-126 , 127-129, ч.1, 3, 4 ст.130 і ст.139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-ри 2015 зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення нема, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у ст.258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні ч.1 ст.276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції, згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні ч.1 ст.276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначене рішення Констутиційного суду України, виходять з того, що ч.1, 2 ст.258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, на які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути зміненими лише законом. Після рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо вдосконалення регулювання відносин в сфері забезпечення забезпечення безпеки дорожнього руху до ст.258 КУпАП внесено зміни. Так, ч.2 ст.258 КУпАП передбачає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до Національної поліції. Ч.5 ст.258 КУпАП встановлено, що, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладалось, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених ч.1, 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.283 КУпАП. Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено інспектором патрульної поліції. Відповідно до вимог ст.222 КУпАП, працівник поліції має право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП безпосередньо на місці його вчинення. Відповідно до ст.278 КУпАП та п.5 Розділу ІІІ Інструкції і оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення враховує наступні факти: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справи не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Відповідно до ст. 222 КУпАП, Органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою, другою та третьою ст.122 КУпАП. Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації. трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення мають враховуватися характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом'якшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, тому слід вважати, що стягнення було накладено правомірно та у відповідності до вимог КУпАП. З вище вказаного слідує, що інспектор патрульної поліції врахував всі необхідні обставини при розгляді справи, та виніс Постанову відповідно до чинного законодавства, а те, що особа не визнає факту правопорушення чи свою вину, не звільняє її від притягнення до відповідальності у випадку її об'єктивної винуватості. Таким чином, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена Інспектором є обгрунтованою та законною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно з ч.2 ст.122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз"їзду безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих

приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача.

Згідно з ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними доказами можуть бути також пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", українські суди при вирішенні справ

застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України", суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснувавання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі N2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено в судовому засіданні, 26.06.2018 року відносно позивача ОСОБА_1 інспектором Миколаївського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Миколаївській області ОСОБА_2 складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 35085, в якій вказано, що ОСОБА_1 26.06.2018 року, близько 05 год.05 хв., рухався на своєму транспортному засобі - автобусі ОСОБА_3, д.н. НОМЕР_1 - по проспекту Центральний у м.Миколаїв, на перехресті вул.Садова та пр.Центральний проїхав дане перехрестя на жовтий сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 Г ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122. 26.06.2018 року інспектором було винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень (а.с.46).

Однак, жодними доказами вина позивача відповідачем по справі не доведена, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення до постанови не надані. Посилання відповідача на ту обставину, що позивач по справі був обізнаний з постановою, яка на нього була складена, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення позивачем не було зазначено його згоду зі складеною на нього постановою та правопорушенням, яке йому ставиться у вину. Більш того, в самій постанові не передбачено графи, де б правопорушник міг зазначити свою згоду чи не згоду з правопорушенням, яке йому ставиться у вину. Натомість, в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, є графа «до постанови долучаються», в якій відповідачем по справі нічого не зазначено на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 „Про практику застосування «судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

За таких обставин суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, за яке 26.06.2018 року, о 05 год. 05 хв. на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 335085, інспектором Миколаївського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Миколаївській області ОСОБА_2, і вважає за необхідне скасувати вищевказану постанову як незаконну.

Керуючись ст.6-15, 72-77, 79-80, 241-246, 295, п.10,15.5 Перехідних положень КАСУ, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії інспектора Миколаївського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Миколаївській області ОСОБА_2 по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - протиправними .

Скасувати Постанову ВР № 335085 від 26.06.2018 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн.

Провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного адміністративного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4