Справа № 640/601/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 року м.Київ № 640/601/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Святошинського районного відділу ДВС міста Києва (03148, м.Київ, вулиця

Гната Юри, 9)

про визнання протиправними дії, скасування постанови №55397447

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до звернувся з позовом до Святошинського районного відділу ДВС міста Києєва (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати дії головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС у ч Києві з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.12.2017 р. неправомірними; визнати протиправною та скасувати Постанову Головного державного виконавця Вітенко Лілії Вікторівни у виконавчому провадженні №55397447 від 26 грудня 2017 року про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 8969,17грн; стягнути зі Святошинського районного відділу ДВС міста Києва сплачений судовий збір у розмірі 704,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 14 лютого 2019 року, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 11 березня 2019 року.

Відповідно до Довідки про не здійснення фіксування судового засідання від 11 березня 2019 року розгляд справі відкладено на 01 квітня 2019 року, зважаючи на неявку представників сторін у судове засідання, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні 01 квітня 2019 року, представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Постановою Головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС у м. Києві було відкрите виконавче провадження № 55397447 про стягнення з позивача виконавчого збору у сумі 8969, 17 грн. Зазначений виконавчий збір стягується на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження № 54250228 від 12.07.2017 р, та посилається на те, що дана Постанова від 26 грудня 2017 р. № 55397447 є незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку із фактичним виконанням ним в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача не надано відзиву чи будь-яких пояснень щодо заявлених позовних вимог.

Після технічної перерви, представники сторін в судове засідання не з'явилися, однак, від представника позивача, надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З урахуванням клопотання представника позивача, зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2017 р. постановою Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва за заявою ПАТ «Піреус Банк МКБ», на підставі виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва № 759/8558/16ц віл 05.04.2017 року, було відкрито виконавче провадження № 54250228 про стягнення з позивача 89 691,74 грн.

15 грудня 2017 р. постановою головного державного виконавця Вітенко Л.В. Святошинського РВ ДВС у м. Києві за заявою стягувача ПАТ «Піреус Банк МКБ» виконавчий документ було повернуто стягувачу.

19 грудня 2017 р. Постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Чижиком Андрієм Павловичем за заявою стягувача ПАТ «Піреус Банк МКБ» було відкрито виконавче провадження № 55414629 про стягнення з позивача 89 691,74 грн, на підставі виконавчого листа № 759/8558/16ц виданого Святошинським районним судом м. Києва від 05.04.2017 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 лютого 2018 p. Постановою приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чижиком А.П. було закінчено виконавче провадження № 55414629, у зв'язку із фактичним виконанням позивачем в повному обсязі судового рішення згідно із виконавчим документом. Крім того позивачем була сплачена винагорода приватного виконавця Чижика А.П., що відповідає сумі виконавчого збору, у розмірі 10 % від стягнутої суми за виконавчим документом, а саме 8 969, 17 грн.

Позивач вважає, що спірна постанова прийнята Відповідачем з порушенням вимог законодавства, а тому звернувся з позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини п'ятої цієї статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з положеннями статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев'ята статті 27).

З аналізу наведених норм свідчить, що на державного виконавця покладено низку обов'язків, за умовами послідовного дотримання яких у останнього виникає право на стягнення виконавчого збору, зокрема: прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження; направлення такої постанови рекомендованим листом; встановлення обставин щодо отримання боржником такої постанови; вчинення виконавчих дій для забезпечення виконання виконавчого документу; констатація факту повного виконання виконавчого документу.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 54250228, державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених за виконавчим листом № 759/8558/16ц від 05.04.2017 р. сум, відтак за приписами ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови) підстави для стягнення виконавчого збору у державного виконавця були відсутні, так як виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Натомість, у даному випадку підставою для завершення виконавчого провадження № 54250228 стало не фактичне стягнення державним виконавцем присуджених за виконавчим документом сум, а заява стягувача, подана в порядку ст. 37 Закону, про повернення виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, оскільки фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за наказом сум не відбулось, з огляду на положення ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла не момент винесення оскаржуваної постанови), правові підстави для винесення постанови від 26.12.2017 р. ВП № 55397447 про стягнення з позивача виконавчого збору були відсутні.

У зв'язку з цим, Суд вважає, що державний виконавець, не врахував виконання позивачем в повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом.

Відповідно до пункту 20 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову ( ч. 2 ст. 77, ч. 4 ст. 159 КАС України).

Під час розгляду справи Відповідачем не надано суду письмові заперечення на позовну заяву, що в свою чергу свідчить про визнання ним позовних вимог Позивача.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена Відповідачем протиправно, а позовні вимоги Позивача щодо визнання дії головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС у м. Києві з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.12.2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС у м.Києві з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.12.2017 року.

3. Визнати протиправною та скасувати Постанову Головного державного виконавця Вітенко Лілії Вікторівни у виконавчому провадженні № 55397447 від 26 грудня 2017 р. про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 8969, 17 грн.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя А.Б. Федорчук