Справа № 310/261/19
Суддя: Черткова Н. І.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/261/19
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді - Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 3 Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Митрофанова Олександра Олеговича про скасування постанови від 26.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП № 3 Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Митрофанова О.О. про скасування постанови від 26.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов мотивує тим, що 26.12.2018 року відносно нього, поліцейським СРПП №3 ВП ГУНП сержантом поліції Митрофановим О.О. було винесено постанову серії ДПО №916180 від 26.12.2018 р. про скоєння ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач вказав, що 26.12.2018 р. о 10 год .00 хв., він керуючи транспортним засобом Рено Логан д.н.з. НОМЕР_1 в м. Бердянську їхав по пр. Праці до регульованого перехрестя та, повертаючи ліворуч на вул. Свободи, призупинив автомобіль, впевнився, що на пішохідному перехресті пішоходів немає, а коли проїхав перехрестя, то його зупинили поліціанти, причиною зупинки зазначаючи те, що позивач не надав дорогу пішоходу. Таким чином, позивач вважає постановою необґрунтованою та прохає визнати її незаконною та скасувати у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в подальшому в судове засідання не з"явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в подальшому в судове засідання не з"явився, надав судові заяву про розгляд справи за його відсутності та не визнання позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, вважає адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке.

26.12.2018 року поліцейським СРПП № 3 Бердянського ВП ГУНП України в Запорізькій області сержантом поліції Митрофановим О.О. винесено постанову серії ДПО18 №916180 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у звязку з порушенням п.16.2 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Винесення оскаржуваної постанови мотивовано тим, що 28.12.2018 року о 10 год 12 хв. водій ОСОБА_1 в м. Бердянську по пр-ту Праці - вул. Свободи на регульованому перехресті, повертаючи наліво не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину, на яку він повертав.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст. 222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення відповідачем, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім роз»ясненням ОСОБА_1, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, її процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується підписом позивача в постанові про адміністративне правопорушення від 28.12.2018 року.

Разом з тим, оскільки предметом оскарження є постанова по справі про адміністративне правопорушення, перевіряючи правомірність її винесення субєктом владних повноважень, суд зобовязаний перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно ст.245 КУАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУАП, доказами в справі про адміністративнеправопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення дляправильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Предмет доказування у справі про адміністративні правопорушення становлять обставини, що підлягають з'ясуванню у справі про адміністративне правопорушення, а саме: наявність події адміністративного правопорушення; особа, яка вчинила протиправні дії (бездіяльність), за якими нормами КУпАПпередбачена адміністративна відповідальність; винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення; обставини, що пом'якшують адміністративну відповідальність, і обставини, що обтяжують адміністративну відповідальність; характер і розмір шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням; обставини, що виключають

провадження по справі про адміністративне правопорушення; інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; причини і умови вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно п.1 ст.247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть.

Відповідно до п.16.2 ПДР України, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Визначаючи наявність чи відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення за фактом невиконання вимог п.16.2 ПДРУкраїни, обов'язково необхідно встановити, що собою представляє прохідна частина, де саме на проїзній частині рухався пішохід в момент виконання водієм повороту ліворуч, та що означає вимога «дати дорогу».

Відповідно до п.1.10 ПДР України, дати дорогу це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок або швидкість руху. Проїзна частина це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Таким чином, логічним та системним аналізом вказаних норм суд дійшов висновку, що порушення п.16.2 ПДР України водієм під час виконання повороту праворуч чи ліворуч матиме місце у випадку не надання водієм дороги пішоходам, які перетинають саме ту проїзну частину (тобто за напрямком руху транспортного засобу), на яку водій повертає.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотриманняправил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Судом, із наданого відеозапису. не вбачається саме факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого п.16.2 ПДР України. Так, оглядом відеозапису на диску, долученого до матеріалів справи відповідачем, вбачається, що ОСОБА_1 вже проїхав розмітку, що встановлює межі пішохідного переходу, тільки після чого пішоходи почали рух на пішохідний перехід; пішоходи не змінювали ні напрямок руху, ні швидкість, а проїзд транспортним засобом перехрестя ніяким чином не вплинув на їх поведінку, дії під час переходу проїзної частини.

Таким чином, вказаний відеозапис є беззаперечним свідченням того, що в момент виконання маневру повороту ліворуч на регульованому перехресті ОСОБА_1 жодних порушень п.16.2 ПДР України не допускав.

Інших доказів (відеозапис, пояснення свідків), які у відповідності до п.1 ст. 247 КУпАП підтверджували б подію адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В КУпАП та КАС України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та її перегляду судом у випадку оскарження, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. В даній категорії справ відповідач як суб'єкт владних повноважень, повинен зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача та його заперечення проти предявленого йому обвинувачення, адже в силу ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У рішенні від 10.02.1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Поміж іншим, у рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «…формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

За даних обставин заперечення, наведені відповідачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією позивача, котра в сукупності з наявними доказами, рядом сумнівів щодо доведеності його вини, які в силу ст.63 Конституції України тлумачаться на її користь, є свідченням недоведеності наявності в діях ОСОБА_1 події та складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи сукупність викладених обставин та недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 об'єктивної сторони правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог із скасуванням оскаржуваної ним постанови та закриттям справи у відповідності до п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним скасувати постанову серії ДП018 № 916180 від 26 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 425грн., закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 6, 8, 9, 19, 77, 122,139, 241-246, 286 КАС України, ст.9, 222, 245, 247, 251, 258, 268, 276, 278, 279,280, 283, 287, 288, 289 КУпАП, ПДР України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 3 Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Митрофанова Олександра Олеговича про скасування постанови від 26.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити повністю.

Визнати незаконною та скасувати постанову поліцейського СРПП № 3 Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Митрофанова О.О. серія ДП018 № 916180 від 28 грудня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення

суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюєтьсяз дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Н. І. Черткова