Справа № 337/5462/18(2-а/337/16/2019)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 337/5462/18(2-а/337/16/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу інспектора взводу №3 роти №3 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шевченко Сергія Володимировича

на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2019 року (головуючий суддя - Салтан Л.Г.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_2

до інспектора взводу №3 роти №3 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шевченко Сергія Володимировича

третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із позовом до інспектора взводу №3 роти №3 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шевченко Сергія Володимировича (далі - Відповідач), третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив суд:

- скасувати постанову інспектора взводу №3 роти №3 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шевченко Сергія Володимировича серії ЕАВ № 736691 винесену 17.11.2018 року про накладання на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено про те, що 17.11.2018 року Відповідачем з порушенням норм чинного законодавства винесено постанову серії ЕАВ № 736691, згідно з якою Позивача притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. У зв'язку із зазначеним Позивач просив скасувати постанову серії ЕАВ № 736691.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2019 року у справі №337/5462/18(2-а/337/16/2019) адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора взводу №3 роти №3 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шевченко Сергія Володимировича, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задоволено (а.с. 59-60).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріали адміністративної справи не містять беззаперечних доказів наявності вини Позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач - інспектор взводу №3 роти №3 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шевченко С.В., не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 64-68).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції

та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, поясненнями свідка.

Позивачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи

в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 17.11.2018 року інспектором взводу №3 роти №3 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шевченко Сергієм Володимировичем винесено постанову серії ЕАВ № 736691 відносно Позивача, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за те, що водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ДНЗ АР0768ЕМ на дорозі з двостороннім рухом, які мають три смуги для руху у кожному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п. 11.4 ПДР, та, після вимоги поліцейського зупинитись, не ввімкнув аварійно-світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.9(б) ПДР (а.с. 8).

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП постановою серії ЕАВ № 736691 на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 425,00 грн.

Оскарження правомірності винесеного суб'єктом владних повноважень рішення

у формі постанови від 17.11.2018 року серії ЕАВ № 736691 є предметом судового розгляду в цій справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X, Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року № 1961-IV, Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306; Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не надано беззаперечних доказів вчинення Позивачем порушення п.11.4 та п. 9.9(б) ПДР.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з п. 9.9 (б) ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема, у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до п. 11.4 ПДР на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З матеріалів справи встановлено, що Відповідачем, на підтвердження обставин, викладених у оскаржуваній постанові від 17.11.2018 року серії ЕАВ № 736691 долучено до матеріалів справи відеозаписи подій 17.11.2018 року (а.с. 40) та копію пояснень свідка - інспектора поліції ОСОБА_1, який разом з Відповідачем здійснював патрулювання.

Стосовно пояснень свідка суд першої інстанції зазначив, що копія пояснення від імені ОСОБА_1 належним чином не засвідчена Відповідачем, докази відправки пояснення Позивачеві, в матеріалах провадження відсутні, а тому вважаються неналежним доказом та не приймаються судом до уваги. З тексту оскаржуваної постанови встановлено, що посилання інспектора поліції при винесенні спірної постанови, на пояснення свідка ОСОБА_1 відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції не приймаючи до уваги вказані пояснення ОСОБА_1 діяв в межах ч.9 ст.79 КАС України.

Колегія суддів, також, звертає увагу на те, що пояснення ОСОБА_1 як свідка викликають певні сумніви щодо неупередженості та незацікавленості останньої при наданні таких пояснень, оскільки, як видно зі змісту означених пояснень, ОСОБА_1 є співробітником патрульної поліції, яка під час подій 17.11.2018 року знаходилась у службовому автомобілі разом із Відповідачем.

Крім того, переглянувши надані Відповідачем відеозаписи, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги стосовно того, що з останніх, є можливим достовірно встановити, що Позивачем дійсно було вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Так з відеозапису «Факт правопорушення» видно як автомобіль Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_1, увесь час зафіксований на відео стоїть біля узбіччя проїзної частини, що свідчить про відсутність належних доказів на підтвердження порушення Позивачем п. 11.4 ПДР.

З інших відеозаписів видно, що з моменту підходу Відповідача до автомобіля Позивача і до завершення складання спірної постанови, в автомобілі Renault Trafic, державний номерний знак НОМЕР_1, ввімкнена аварійно-світлова сигналізація.

Зазначені обставини свідчать, що доводи Відповідача про порушення Позивачем п. 9.9(б) ПДР також не підтверджуються належними доказами.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачаться на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно, об'єктивно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і тому підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора взводу №3 роти №3 батальйону №1 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП Шевченко Сергія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2019 року у справі №337/5462/18(2-а/337/16/2019) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова