Справа № 160/2458/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року Справа № 160/2458/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-
18.03.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за серпень 2018 року та невиплати пенсії у встановленому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.11.2018 року в розмірі, а саме в розмірі 4814,14 грн.;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості з пенсії, що виникла з 01.08.2018 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він користується правом на отримання пенсії за віком. Проте у листопаді 2014 року він був змушений залишити своє місце проживання у м. Донецьку та переміститися до м. Нікополь, Дніпропетровської області. Зазначив, що Управлінням соціального захисту населення Нікопольської міської ради він був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 та згодом змінив адресу на: АДРЕСА_7, а з 05.05.2015 року: АДРЕСА_2. Під час проживання у м. Нікополь позивач перебував на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Позивач вказує, що з 11 липня 2018 року він був взятий на облік внутрішньо переміщених осіб Управлінням праці та соціального захисту населення Центральної районної у місті Дніпрі ради за адресою: АДРЕСА_3, з урахуванням чого, позивачем було подано заяву про переведення виплати пенсії з м.Нікополь до м. Дніпро. Натомість, позивачем безпідставно не було отримано пенсію у серпні 2018 року, у зв'язку із чим, неодноразово надсилались заяви та звернення до відповідача. У відповідь на звернення позивача, Пенсійний фон зазначив про те, що позивача було взято на облік з 01.08.2018 року, пенсія за вересень 2018 року нарахована додатковою відомістю, а виплата пенсії за серпень 2018 року обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Отже, пенсійні виплати за цей період Пенсійний фонд не здійснив. У подальшому він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, проте, станом на день подання цього позову позивач отримує пенсію у розмірі як і раніше, тобто доплата до пенсії здійснена на була, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду, з посиланням на те, що Пенсійний фон порушує його права на належне соціальне забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року відкрито провадження у справі №160/2458/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні в порядку ст. 263 КАС України на 10.04.2019 року.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив щодо задоволення позовних вимог, пославшись на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365», суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Нарахований борг становить 5448,75 грн., за період з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року, який обліковується в Пенсійному фонді України. У зв'язку із цим, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини по справі, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив про таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
У зв'язку зі зміною фактичного місця проживання, 13.07.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про запит його пенсійної справи з м. Нікополь, де позивач отримував пенсію до зміни місця свого проживання.
Після отримання відповідачем пенсійної справи позивача, останнього було взято на пенсійний облік Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області починаючи з 01.08.2018 року та виплачено пенсію за вересень 2018 року.
Так, не отримавши пенсію за серпень місяць 2018 року, 17.09.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому роз'яснення підстав невиплати пенсії за серпень 2018 року.
У подальшому, відповідно до матеріалів пенсійної справи, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку вже призначеної пенсії з урахуванням 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, на підставі чого йому було проведено перерахунок пенсії з 01.11.2018 року. Стаж роботи склав 47 років 07 місяців 01 день, розмір пенсії становить 4814,14 гривень.
Проте, оскільки позивач після проведення перерахунку його пенсії продовжив отримувати пенсію у раніше визначеному розмірі, 11.02.2019 року він звернувся із заявою до відповідача за роз'ясненням щодо перерахованих, але не виплачених сум його пенсії із зазначенням підстав правомірності таких дій відповідача.
Листом № 950/С-09 від 25.02.2019 року відповідач проінформував позивача, що за результатом проведеного перерахунку стаж роботи склав 47 років 7 місяців 1 день, розмір пенсії з 01.11.2018 року становить 4814,14 гривень. Також, цим листом позивачу було повідомлено, що доплата буде виплачена після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365».
Відповідно до наданої до суду відповідачем копії довідки про нарахований борг пенсії ОСОБА_1, нарахований борг пенсії за період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року у сумі 4587,56 грн., та за період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року в сумі 861,19 грн., а саме: вересень 2018 - 36,29 грн., жовтень 2018 року - 36,29 грн., листопад 2018 року - 262,87 грн., грудень 2018 року - 262,87 грн., січень 2019 року - 262,87 грн. обліковується в Пенсійному фонді України, згідно п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам постанови КМУ від 08.06.2016 № 365. Загальна сума боргу складає 5448,75 грн. Борг буде виплачено за умови прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити про таке.
З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Відповідно відновлення всіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.
Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».
Пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону № 1706.
Приписами статті 12 Закону № 1706 визначено, що підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: подала заяву про відмову від довідки; скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; повернулася до покинутого місця постійного проживання; виїхала на постійне місце проживання за кордон; подала завідомо недостовірні відомості.
Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.
До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
У ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2005 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до норм Закону №1058-IV припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону №1058-IV.
Частиною 2 статті 46 цього Закону передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Стосовно посилання відповідача на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» борг із соціальних виплат за минулий період не виплачується, так як відсутній порядок КМУ («відкладена» доплата), суд до уваги не приймає, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях №20-рп/2011 від 26.12.2011р. і № 2-рп-99 від 02.03.1999р. висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Крім того, суд звертає увагу, що зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, враховуючи, що пенсія, яка призначена позивачу є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав для невиплати позивачу нарахованих сум пенсій за серпень місяць 2018 року у розмірі 4587,56 гривень.
Вказаний борг, у сумі 4587,56 грн. також підтверджений наданою довідкою Пенсійного фонду про нарахований борг пенсії по ОСОБА_1
Отже, оскільки виплата нарахованих сум пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058-IV, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо невиплати цих сум позивачу з підстав, що не передбачені ст. 49 Закону №1058-IV.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії, яка відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є об'єктом захисту.
Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18).
Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.
Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимог ОСОБА_1 підлягають задоволенню та визнанню протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року у загальному розмірі 4587,56 гривень та зобов'язанню Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованості з пенсії, що виникла у період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року у загальному розмірі 4587,56 гривень.
Щодо позовний вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, після здійснення перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії та зобов'язання Пенсійного фонду здійснити недораховані виплати, слід зазначити про таке.
Так, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок йому пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Пенсійним фондом було здійснено вказаний перерахунок пенсії проте, доплата до пенсії виплачена не була, про що також не заперечує відповідач, при цьому зазначивши, що доплата пенсії буде виплачена після прийняття окремого, визначеного Кабінетом Міністрів України, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 зі змінами, внесеними поставною Кабінетом Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 355 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365».
Проте, згідно ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.
Згідно ч.1 ст. 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп * Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Відповідно до ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( надалі - Закон) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Статтею 45 Закону передбачено, що перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Відповідно до наданої до суду відповідачем копії довідки про нарахований борг пенсії ОСОБА_1, нарахований борг пенсії за період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року, складає - 861,19 грн., а саме: вересень 2018 - 36,29 грн., жовтень 2018 року - 36,29 грн., листопад 2018 року - 262,87 грн., грудень 2018 року - 262,87 грн., січень 2019 року - 262,87 грн., який обліковується в Пенсійному фонді України.
На день подання цього позову вищевказані виплати Пенсійним фондом не здійснені.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, та з урахуванням вимог ч.2 ст. 9 КАС України, дослідивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнанню протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року у загальному розмірі 861,19 гривень та зобов'язанню
Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості з пенсії, що виникла у період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року у загальному розмірі 861,19 гривень.
Щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до статті 382 КАС України, то суд зазначає про таке.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, суд вважає, що зобов'язати надати такий звіт, це право суду, а не обов'язок, в тому числі доказів невиконання судового рішення у майбутньому не надано, а тому суд не вбачає підстав для застосування ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно із пунктом 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, суд вважає необхідним допустити це рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, та з урахуванням положення ч.2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні та визнанню протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року у загальному розмірі 4587,56 гривень; визнанню протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року у загальному розмірі 861,19 гривень; зобов'язанню Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості з пенсії, що виникла у період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року у загальному розмірі 4587,56 гривень, а також зобов'язанню Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості з пенсії, що виникла у період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року у загальному розмірі 861,19 гривень.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати, підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позивних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 576,30 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 139, 143, 242-246, 250, 255, 295, 297, 371, 382 КАС України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року у загальному розмірі 4587,56 гривень.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року у загальному розмірі 861,19 гривень.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості з пенсії, що виникла у період з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року у загальному розмірі 4587,56 гривень.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості з пенсії, що виникла у період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року у загальному розмірі 861,19 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 576,30 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.
Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 фактичне місце проживання: АДРЕСА_3, код ОКПП НОМЕР_2).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков