Справа № 320/641/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м. Київ № 320/641/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Волощук В.В.,

за участю представників сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного

територіального управління юстиції у Київській області

про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) з позовом до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач, Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору (ВП № 53610377) від 04.12.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (ВП № 53610377) від 04.12.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 57855011) від 06.12.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 57855094) від 06.12.2018;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника (ВП № 57855011) від 06.12.2018.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 21.03.2017 державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Мовчун Т.С. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 15924, виданого 18.11.2015 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, яким звернено стягнення з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 5841851,23 грн. Постановою Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 04.12.2018 виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі його заяви. Натомість, 04.12.2018 відповідачем були прийняті постанови по стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 584182,12 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 320,00 грн. та 06.02.2018 відкрито виконавчі провадження №57855011, № 57855094 з виконання цих постанов. Крім того, 06.12.2018 відповідачем прийнято постанову про арешт майна боржника № 57855011, якою було накладено арешт на все майно боржника.

Позивач вважає, що вказані постанови від 04.12.2018 та від 06.12.2018 були прийняті відповідачем протиправно, оскільки державними виконавцями Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області не було вчинено жодних дій та заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого напису № 15924 від 18.11.2015, у той час як обов'язковими передумовами для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання. Таким чином, позивач стверджує, що підстави для стягнення з нього виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відсутні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання.

Крім того, вказаною ухвалою суд запропонував відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач заперечуючи проти позову подав до суду клопотання зі змісту якого вбачається, що Вишгородський районний ВДВС ГТУЮ у Київській області просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 з огляду на вказане.

Як вказав представник відповідача, згідно матеріалів виконавчого провадження №53610377 при надходженні виконавчого документа до виконання та при відкритті виконавчого провадження від 21.03.2017 було чітко зазначено про стягнення виконавчого збору в розмірі 584185, 12 грн. з боржника. Крім того, позивач оскаржував вказану постанову про відкриття виконавчого провадження, проте рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 у справі №826/5093/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У судове засідання, призначене у справі на 09.04.2019 з'явився представник позивача, відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою про розгляд справи на 09.04.2019 о15:00 год.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Республіки Білорусь, на підставі тимчасової посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1, виданої УГІРФО ГУ МС України в м. Києві 23.10.2007 проживає за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2017 державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчун Т.С. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №53610377 з примусового виконання виконавчого напису № 15924 виданого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 5 841 851,23 грн. ( том І, а.с. 8).

Вказаною постановою зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 584 185, 12 грн.

Судом встановлено, що позивачем було оскаржено вказану постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2017 ВП № 53610377 з примусового виконання виконавчого напису №15924 від 18.11.2015 вчиненого нотаріусом КМНО Чуловським В.А. щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 5841851,23 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.08.2017 у справі № 826/5093/17 за позовом ОСОБА_2 до Мовчун Тетяни Сергіївни Головного державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, за участю третьої особи ПАТ «Альфа-Банк» про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії адміністративний позов задоволено повністю та визнано протиправними дії головного державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області що полягали у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №53610377 від 21.03.2017 та скасовано вказану постанову.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 у справі № 826/5093/17 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.08.2017 скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

03.12.2018 стягувач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся до Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області із заявою про повернення виконавчого документа без виконання ( том І, а.с. 9), за результатом розгляду якої відповідачем була прийнята постанова від 04.12.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу ( том І, а. с. 10-11).

Судом встановлено, що 04.12.2018 державним виконавцем Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Мовчун Т.С. була прийнята постанова про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 584 182,12 грн., що дорівнює 10% від суми боргу за виконавчим документом - виконавчим написом №15924 виданим 18.11.2015 приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. (том І, а.с. 12).

Також, державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області 04.12.2018 була прийнята постанова про стягнення з ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження в сумі 320, 00 грн.

Постанова про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження були прийняті в рамках виконавчого провадження №53610377 (том І, а. с. 12,13).

У подальшому, 06.12.2018 державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Булавчик Н.В. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №57855011 з примусового виконання виконавчого документа - постанови Вишгороського РВ ВДВС ГТУЮ у Київській області від 04.12.2018 №53610377 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 584 182,12 грн. (том І, а. с. 14).

У той самий день, 06.12.2018, державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Булавчик Н.В. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №57855011 з примусового виконання виконавчого документа - постанови Вишгородського РВ ВДВС ГТУЮ у Київській області від 04.12.2018 №53610377 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 320,00 грн. ( том І, а. с. 15).

Також, 06.12.2018 державним виконавцем Вишгородського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області Булавчик Н.В. була прийнята постанова про арешт майна боржника №57855011 з примусового виконання виконавчого документа - постанови Вишгороського РВ ВДВС ГТУЮ у Київській області від 04.12.2018 №53610377 (том І, а.с.16).

У подальшому, державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Булавчик Н.В. 06.12.2018 була прийнята постанова про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 57871666 виконавчі провадження № 57855011, № 57855094.

Розпорядженням № 53610377 від 14.12.2018 державним виконавцем Вишгородського РВ ДВМ ГТУЮ у Київській області вирішено грошові кошти, що надійшли 31.01.2017 від ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 32000 грн. на рахунок зарахування коштів виконавчого провадження, керуючись ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» необхідно перерахувати 51 грн. як за користування АСВП; 31949 грн. як повернення авансового внеску на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вищевказаних постанов від 04.12.2018 про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження та постанов від 06.12.2018 про відкриття виконавчого провадження №57855011, №57855094 та постанови про арешт майна боржника №57855011, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправним та скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон № 1404, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 14 Закону №1404 визначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 Закону №1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404 виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст.18 Закону №1404).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову (ч.4 ст.37 Закону №1404).

Згідно з частиною першою статті 40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 42 Закону №1404 кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною четвертою статті 42 Закону №1404 передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При вирішенні правомірності винесення відповідачем оскаржуваних постанов, судом враховано таке.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до вимог частиною другою статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з вимогами розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1 - 4, 6, 7 і 9 ч. 1 ст. 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Таким чином, підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є повернення основного виконавчого документа за письмовою заявою стягувача.

Крім того, судом встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2017 № 53610377 головним державним виконавцем Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Мовчун Т.С. постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 584 185,12 грн.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що позивачем була оскаржена вказана постанова від 21.03.2017, проте Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2017 у справі № 826/5093/17 у задоволенні позову було відмовлено.

Крім того, варто зазначити, що кожна виконавча дія, яка оформлюється в тому числі шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону в період дії якого вона розпочата.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що у Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на виконанні перебувало виконавче провадження №53610377 з примусового виконання виконавчого напису № 15924 від 18.11.2015, в рамках якого було винесено постанови від 04.12.2018 про стягнення виконавчого збору та від 04.12.2018 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

У подальшому виконавчий напис № 15924 від 18.11.2015 було повернуто стягувачу на підставі положень пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404.

Слід зазначити, що відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору на підставі постанови №53610377 від 04.12.2018 та постанови № 53610377 від 04.12.2018 не є новим пред'явленням виконавчого документа, а є лише належним способом його повного виконання, оскільки виконавчий збір за даним документом та витрати виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження №53610377 не стягнуто, а виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса № 15924 від 18.11.2015 повернуто стягувачу.

Оскільки стягнення виконавчого збору, як окрема виконавча дія, здійснена державним виконавцем 04.12.2018, то в даному випадку підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення Закону № 1404 у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

У свою чергу, суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем не було надано часу на добровільне виконання виконавчого документу, який перебував на виконанні Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, оскільки вказані аргументи не стосуються предмету оскарження, а саме прийняття постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, відкриття виконавчого провадження щодо виконання вказаних виконавчих документів та накладення арешту і стосуються обставин відкриття виконавчого провадження, що були предметом розгляду у справі № 826/5093/17.

У свою чергу твердження позивача про те, що стягнення виконавчого збору можливе лише у випадку вчинення держаним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, суд відхиляє, оскільки нормами Закону № 1404, що діяв на час вчинення окремої виконавчої дії, передбачено стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, висновки Верховного Суду викладені у постанові від 15.02.2018 у господарській справі № 910/1587/1, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, які позивач наводить в обґрунтування протиправності оскаржуваних постанов, не можуть бути враховані судом під час розгляду даної справи, оскільки вони стосуються загальних підстав стягнення з боржника виконавчого збору з підстав не вірного застосування норм закону, що діяв на час вчинення окремої процесуальної дії.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправною та скасування постанови від 06.12.2018 № 57855011 про арешт майна боржника суд враховує наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя статті 56 Закону № 1404-VIII).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що виконавче провадження № 57855011, в рамках якого винесено оскаржувану постанову, відкрито з підстав примусового виконання постанови про стягнення з позивача витрат на проведення виконавчих дій від 04.12.2018, а відтак з метою забезпечення реального виконання ОСОБА_2 рішення майнового характеру, керуючись положеннями статті 56 Закону № 1404-VIII, державний виконавець мав усі підстави для накладення арешту на майно позивача - боржника у виконавчому провадженні № 57855011.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.