Справа № 727/1376/19
Суддя: Мамчин П. І.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/1376/19
Провадження № 2-а/727/37/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Мамчина П.І.

секретар судових засідань: Ястремська Т.Г.

розглянувши у порядку ст. 286 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора УПП в Тернопільській області Андрусишин Ірини Зіновіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправних дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора УПП в Тернопільській області Андрусишин Ірини Зіновіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправних дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 28.01.2019 року інспектором УПП в Тернопільській області Андрусишин І.З. винесено постанову серії ЕАВ №878163 про накладення адміністративного стягнення, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова протиправна, прийнята з порушеннями норма чинного законодавства, зокрема інспектор незаконно розглянула справу на місці зупинку автомобілю, позбавила його права скористатися процесуальними правами, порушила процедуру розгляду справи, проігнорувавши вимоги ст.ст. 278, 279 КпАП України.

Крім того зазначив, що поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності він на вимогу працівника поліції надав, однак остання зазначила, що на нього вона не буде звертати уваги, оскільки він ще не дійсний.

Просив визнати протиправними дії інспектора УПП в Тернопільській області Андрусишин Ірини Зіновіївни щодо складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КпАП України. Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №878163 від 28 січня 2019 року, винесену інспектором УПП в Тернопільській області Андрусишин Іриною Зіновіївною, відносно нього та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно ст.286 ч.1 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

18 березня 2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці по даній справі відкрито провадження в порядку ст.286 КАС України, призначено справу до розгляду та надано відповідачу строк для подачі відзиву на адміністративний позов.

25 березня 2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці за клопотанням відповідача залучено УПП в Тернопільській області до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

01 квітня 2019 року відповідачем спрямовано на адресу суду відзив на адміністративний позов в якому відповідач зазначив, що вказаний позов є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства, просив в задовольнянні позову відмовити.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.4 ст.229 КАС України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу без сторін на підставі наявних у ній матеріалів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В ч.1 ст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави .

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.286 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Суд, виходячи з даних вимог закону, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відео з бодікамер поліцейських, прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2019 року інспектором УПП в Тернопільській області Андрусишин І.З. винесено постанову серії ЕАВ №878163про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно до зазначеної постанови позивач ОСОБА_2 28 січня 2019 року о 17.49 год. керував транспортним засобом без поліса обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач дотримався вимог статей 251, 254, 283 КУпАП і прийняв повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що відповідачем порушено порядок розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя і п'ята статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також визначено, що постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

З урахуванням наведених вище правових норм, суд зазначає, що доводи позивача щодо порушення інспектором порядку розгляду є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права.

При цьому, судом враховано, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення таких правопорушень.

Аналогічної позиції дотримуються колегії суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах №296/8840/17 постанова від 12.11.2018 р., у справі №286/1324/18 постанова від 05.11.2018 р., у справі №676/7499/18 постанова від 19.12.2018 р.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17 (провадження №К/9901/4973/18).

Крім цього, процес розгляду справи відповідав вимогам ст. 279 КУпАП, обставини передбачені ст.280 КУпАП з'ясовувалися.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З переглянутого відео з бодікамер поліцейських вбачається, що на вимогу інспектора поліції Андрусишин І.З. надати поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_2 відповів, що шукати його не буде (18:10 хвилина відео), що об'єктивно спростовує твердження позивача про те, що він його надав.

Крім цього, при зверненні до суду, позиція позивача була обґрунтована тим, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд погоджується, із вказаним твердження втім звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст. 161 КАС Українки, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Всупереч свого обов'язку надання доказів позивач при зверненні до суду та під час початку судового розгляду не зазначив будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Беззаперечно на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено тягар доказування наявності складу адміністративного правопорушення, однак відповідачем, відповідно до ст. 77 КАС України надано суду відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських, згідно яких вбачається порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Крім цього, наявні у справі докази, зокрема, постанова та відеоматеріали, дають суду підстави зробити висновок про те, що позивач на вимогу інспектора поліції не надав поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є порушенням вимоги п.2.1.ґ ПДР. Тому суд приймає доводи позивача як такі, що не підтверджені матеріалами справи і вважає, що факт порушення позивачем ч.1 ст.126 КУпАП доведеним.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О'Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Згідно з п.1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 р. вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв'язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Судом враховано, що відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 згідно розділу III пункту 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.11 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Таким чином, суд вважає, що інспектором УПП в Тернопільській області Андрусишин Іриною Зіновіївною здійснено контроль за дотриманням ПДР України та за експлуатацією транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Судом встановлено, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийнята уповноваженою на те особою, в межах її компетенції, з дотриманням порядку, визначеного КУпАП.

Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд прийшов до висновку, що дії інспектора щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП на позивача є правомірними та законними, доводи позивача про те, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню є недоведеними та необґрунтованими, оскільки доказів, які б спростовували вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення, з боку позивача не надано. При розгляді справи були з'ясовані і доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП. Вина позивача ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, доведена. В зв'язку з викладеним позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.286 КАСУ, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.33, 245, 251, 252, 254, 258, 268, 279, 280, 283, 287 КУпАП, ст.ст.5, 6, 9, 10, 11, 12, 72, 77, 241-246, 257-263, 286 ч.4, 295 КАС України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до інспектора УПП в Тернопільській області Андрусишин Ірини Зіновіївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправних дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, залишити без задоволення.

Постанову інспектора УПП в Тернопільській області Андрусишин І.З. серії ЕАВ №878163про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ст.126 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425грн., залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ П.І. Мамчин