Справа № 826/568/18
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2019 року №826/568/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач), представник позивач - ОСОБА_2 (далі - представник позивача), до Бучанської міської ради Київської області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області тридцять четвертої сесії сьомого скликання від 19.10.2017 року №1539/83-34-VII «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1.»;

2) зобов'язати Бучанську міську раду Київської області надати учаснику бойових дій ОСОБА_1 (посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2, видане 26.08.2015 року) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2, загальною площею 0,0897 га відповідно до наданих графічних матеріалів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.01.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі.

27.02.2018 року через канцелярію суду представник позивача подала додаткові пояснення по справі, які прийняті судом.

14.03.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог, яку прийнято судом.

15.03.2018 року представником позивача у судовому засіданні долучено до матеріалів справи додаткові докази, які прийнято судом.

19.04.2018 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, який прийнято судом.

19.04.2018 року представником позивача у судовому засідання подано клопотання про витребування доказів, яке прийнято судом та задоволене протокольно.

19.04.2018 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва витребувано у Генеральної прокуратури України письмову інформацію та її документальне підтвердження:

- щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000391 від 19.08.2014 року;

- чи накладався в межах кримінального провадження №0000391 від 19.08.2014 року арешт, яким тимчасово заборонено Бучанській міській раді розпоряджатися земельними ділянками в межах міста Буча, та чи зберігає вказаний арешт свою дію.

22.05.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, яку прийнято судом.

29.05.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про витребування доказів, яке прийнято судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.05.2018 року витребувано у Бучанської міської ради належним чином засвідчені копії (та оригінали для огляду у судовому засіданні):

- заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 20.07.2017 року та всіх доданих до заяви документів;

- клопотання ОСОБА_1 від 25.07.2017 року про участь у засіданні сесії Бучанської міської ради з доданими до нього документами.

18.10.2018 року представником відповідача на виконання ухвали суду долучено до матеріалів справи додаткові докази, які прийнято судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.10.2018 року повторно витребувано у Генеральної прокуратури України письмову інформацію та її документальне підтвердження:

- щодо стану досудового розслідування кримінального провадження №0000391 від 19.08.2014 року;

- чи накладався в межах кримінального провадження №0000391 від 19.08.2014 року арешт, яким тимчасово заборонено Бучанській міській раді розпоряджатися земельними ділянками в межах міста Буча, та чи зберігає вказаний свою дію.

15.11.2018 року представником позивача через канцелярію суду подано додаткові пояснення по справі, які прийнято судом.

16.11.2018 року через канцелярію суду, на виконання ухвали суду, надійшов лист з Генеральної прокуратури України, який прийнято судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

31.01.2018 року представником позивача та представником відповідача подано клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

05.02.2019 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки зобов'язання судом відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням суду у дискреційні повноваження. Крім того, вказав, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ ГПУ розслідується кримінальне провадження за фактом зловживання службовим становищем посадовими особами органу місцевого самоврядування. За інформацією органу досудового розслідування, Бучанська міська рада не має повноважень розпоряджатися землями в межах міста з огляду на постанову ВСУ від 16.12.2015 року у справі №367/4187/14-ц, поряд з цим на всі земельні ділянки згідно інформації ГПУ від 09.09.2016 року накладено арешт.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

20.07.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2, виданим 26.08.2015 року, в особі уповноваженого представника - адвоката ОСОБА_2 (договір про правову допомогу від 18.07.2017 року №1807/2017) звернувся до Бучанської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2, загальною площею 0,0897 га (надалі - земельна ділянка), відповідно до наданих графічних матеріалів: кадастрового плану земельної ділянки масштабом 1:800 та схеми розташування земельної ділянки масштабом 1:2000.

25.07.2017 року адвокатом ОСОБА_2 до Бучанської міської ради направлено клопотання про участь представника заявника у засіданні сесії при розгляді заяви про надання дозволу на розробку проектів землеустрою та своєчасне повідомлення про дату та час засідання сесії з розгляду вказаного питання.

Проте, ні заявника, ні представника заявника не було повідомлено про засідання сесії та заява про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки була розглянута без їх участі.

19.10.2017 року рішенням тридцять четвертої сесії сьомого скликання Бучанської міської ради Київської області №1539/83-34-VII було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про надання земельної ділянки у зв'язку з тим, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000391 від 19.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, в рамках якого на землі в межах м. Буча, загальною площею 890 га, накладено арешт, яким тимчасово заборонено Бучанській міській раді розпоряджатися земельними ділянками в межах міста, враховуючи ненадання органом досудового розслідування інформації про перелік земельних ділянок, на які накладено арешт, відповідно до п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, пропозиції комісії з питань містобудування та природокористування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

З довідки Батальйону ПСМОП «Золоті Ворота» ГУ МВС України в м. Києві від 25.03.2015 року №15/393 вбачається, що рядовий міліції ОСОБА_1, міліціонер взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Золоті ворота» ГУМВС України в м. Києві з 25.07.2014 року являється співробітником ОВС та дійсно в період з 26.09.2014 року по теперішній час безпосередньо приймає участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктами 6 та ч. 1 ст. 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Пункт «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Вищевказаними нормами наведені виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З рішення тридцять четвертої сесії сьомого скликання Бучанської міської ради Київської області від 19.10.2017 року №1539/83-34-VII вбачається, що однією із підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) було невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, пропозиції комісії з питань містобудування та природокористування.

На обґрунтування своєї відмови відповідач посилається на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2014 року у справі № 367/4187/14-ц, що залишене в силі ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанцій, постановою Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, в яких вказано, що земельна ділянка умовною площею 890 га відноситься до земель лісового фонду, знаходиться за межами населеного пункту та перебуває у власності держави в особі Кабінету Міністрів України, зважаючи, що земельна ділянка, зазначена у клопотанні, знаходиться у межах умовної площі 890 га, з огляду на висновки, які містяться в мотивувальних частинах судових рішень та на інформацію органу досудового розслідування, згідно яких Бучанська міська рада не має повноважень розпоряджатися землями в межах умовної площі 890 га.

Судом встановлено, що обов'язковою умовою надання відповідного дозволу є відповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідачем не підтверджено в судовому засіданні та не надано жодних доказів того, що земельна ділянка, щодо якої позивач просить надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, знаходяться поза межами м.Буча та Бучанська міська рада Київської області не має повноважень розпоряджатися цією земельною ділянкою, суду не надано.

У своїх твердженнях відповідач посилається на постанову Верховного Суду України № 367/4187/14-ц, однак не надано будь-яких підтверджень того, що земельна ділянка, про яку даній справі йде мова, відноситься до земель лісового фонду, знаходиться за межами населеного пункту та перебуває у власності держави в особі Кабінету Міністрів України.

Посилання відповідача щодо відмови у наданні земельної ділянки на те, що на землі в межах м. Буча, загальною площею 890 га, накладено арешт у рамках кримінального провадження №0000391 від 19.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України яким тимчасово заборонено Бучанській міській раді розпоряджатися земельними ділянками в межах міста теж є безпідставними, оскільки з листа Генеральної прокуратури України від 14.11.2018 року №15/2/4-36563-16 вбачається, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні №000391 та обвинувальний акт скеровано до Ірпінського міського суду Київської області. Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000391 клопотання про накладення арешту на земельні ділянки Бучанської міської ради Київської області прокурором не вносилися, судом не розглядалися.

Таким чином, відповідачем не підтверджено того, що на земельну ділянку накладено арешт, а тому посилання на дану обставину у рішенні від 19.10.2017 року №1539/83-34-VII є безпідставним.

За змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на викладене суд зазначає, що законодавством не визначено право адміністративного суду переймати на себе функції та повноваження інших органів державної влади, які реалізуються відповідними суб'єктами владних повноважень в межах закону на власний розсуд (дискреційні повноваження), без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно п. 2 ч.4 ст. 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі №826/17109/13-а.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов'язання Бучанської міської ради Київської області на черговій сесії ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст.139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 251, 255 КАС України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1) до Бучанської міської ради Київської області (, адреса: 08292, Київська область, м. Буча, вул.Енергетиків, 12), про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області тридцять четвертої сесії сьомого скликання від 19.10.2017 року №1539/83-34-VII «Про розгляд заяви ОСОБА_1.».

3. Зобов'язати Бучанську міську раду Київської області повторно розглянути заяву учасника бойових дій ОСОБА_1 (посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2, видане 26.08.2015 року) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2, загальною площею 0,0897 га відповідно до наданих графічних матеріалів від 20.07.2017 р., з урахуванням висновків суду.

4. В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко