Справа № 357/510/19
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/510/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 квітня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О.І.,

за участю секретаря - Сокур О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - Гузікова В.В.,

представника відповідача - Дорогань В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в

залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради (відділ державного архітектурно-будівельного

контролю) про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне

правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Білоцерківської міської ради (відділ державного архітектурно-будівельного контролю) про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, посилаючись на наступні обставини.

Позивачу стало відомо про існування постанови відділу державного архітектурно- будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області № А-1610 від 16.10.2018 лише 04.01.2019 від свого роботодавця. Позивач не був повідомлений про розгляд адміністративної справи, а також не отримував оскаржувану постанову. В оскаржуваній постанові зазначено, що її копію надіслано засобами поштового зв'язку за номером поштового відправлення № 644. Проте, відповідно до відомостей інформаційного порталу ПАТ «Укрпошта», за зазначеним шрих-кодовим ідентифікатором дане поштове відправлення 06.12.2018 було повернуто за зворотною адресою, у зв'язку із зазначенням неповної адреси та 21.12.2018 відправлення вручено відправнику (роздруківка витягу з інформаційного порталу ПАТ «Укрпошта» додається).

З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення та поновити відповідний строк.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 12 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200. 00 грн.

Проте, позивач не здійснював будь-яких робіт, останнього лише було викликано до відділу архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради де було надано на підпис припис на припинення робіт. Також, позивача не було повідомлено про дату проведення планової або позапланової перевірки, на підставі чого була проведена перевірка, та про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення за вказаними документами.

А тому, вважає, що відповідач безпідставно притягнув її до адміністративної відповідальності та в діях відповідача вбачається порушення вимог законодавства.

Просила суд поновити позивачу строк на оскарження постанови відділу архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради № А-1610 від 16.10.2018 р., зупинити примусове виконання постанови № А-1610 від 16.10.2018 року відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області у виконавчому провадженні 57861828 та визнати протиправною та скасувати постанову №А-1610 від 16.10.2018 року відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 12 ст. 96 КУпАП ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень (а.с. 2-8).

Ухвалою судді від 21 січня 2019 року постановлено прийняти до провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради (відділ державного архітектурно-будівельного контролю) про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 65-66).

15 лютого 2019 року за вх. № 6217 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний начальником відділу ДАБК БМР Дорогань В.Л., в якому останній адміністративний позов не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні повністю, обгрунтовуючи наступним.

Так, 03 жовтня 2018 року головним спеціалістом відділу державного архітектурно- будівельного контролю Білоцерківської міської ради було складено протокол про адміністративне правопорушеннях № 1-Л-А 0310/3 за ч.ч.1, 5, 12,13 ст. 96 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що за результатами позапланової перевірки, проведеної на об'єкті будівництва: «Реконструкція власної квартири під стоматологічний кабінет» за адресою: АДРЕСА_1 виявлено порушення, громадянка ОСОБА_1 виконує будівельні роботи з реконструкції власної житлової квартири (договір купівлі-продажу, № НМХ 204371 від 05.03.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М.) за адресою: АДРЕСА_1 під стоматологічний кабінет.

Будівельні роботи виконуються: без проектної документації; без містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки; гр. ОСОБА_1 не забезпечено здійснення авторського нагляду на об'єкті будівництва; гр. ОСОБА_1 не забезпечено здійснення у справі технічного нагляду на об 'скті будівництва; об'єкт будівництва будується з порушенням ведення виконавчої документації, а саме, відсутні журнали загальних робіт, авторського нагляду, акти прихованих робіт. Враховуючи вище викладене свідчить про те, що гр. ОСОБА_1 подала недостовірні дані в поданому повідомленні про початок будівельних робіт, що є порушенням вимог ст. ст. 29, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч.ч.1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність», п.п. 4.8 п. 4 ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», відповідальність за встанолені правопорушення передбачені ч.ч.1, 5, 12,13 ст. 96 КУпАП.

Так, громадянці ОСОБА_1 роз'яснено її права та обов'язи передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено, що 16 жовтня 2018 року о 16 год. 00 хв. у приміщенні відділу архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради відбудеться розгляд справи про адміністративне правопорушення, примірник протоколу № 1-Л-А 0310/3 ОСОБА_1 отримала 03.10.2018 року, даний факт засвідчено її особистим підписом у вищезазначеному протоколі, а тому твердження Позивача про те, що вона не була повідомлена про розгляд справи є абсолютно безпідствним.

Так, 16 жовтня 2018 року за результатами розгляду адміністративної справи без участі ОСОБА_1, яка без поважної причини була відсутня на розгляді адміністративної справи (про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у протоколі № 1-Л-А 0310/3, отримала 03.10.2018 року) відділ архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської місьої ради постановив, притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.12,13 ст. 96 КУпАП та наклав штраф у розмірі 10200,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі щодо якої ії винесено. На виконання даних вимог постанову про адміністративне правопорушення від 16 жовтня № А-1610/3 було надіслано 17 жовтня 2018 року за місцем проживання Позивача, на адресу: АДРЕСА_2, однак даний лист повернувся на адресу відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради за закінченням встановленого строку зберігання 06 грудня 2018 року.

Статтею 289 КУпАП визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Тобто, Позивач мав право оскаржити дану постанову протягом десяти днів до 25 жовтня 2018 року включно, а тому право оскаржити дану постанову після спливу строку зження, визнати її незаконною та скасувати, є безпідставним так як порушено строки оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення (а.с. 73-74).

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Гузіков В.В., кожний окремо підтримали адміністративний позов, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили адміністративний позов задовольнити. Крім того, позивач пояснила, що повідомлення про початок будівельних робіт в поперовому вигляді не подавала та не підписувала, а зазначений в ньому підпис не її.

Відповідач начальник відділу ДАБК БМР Дорогань В.Л. в судовому засіданні просив суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову, оскільки з боку відповідача жодних порушень чинного законодавства не було та відповідач діяв чітко в межах наданих йому повноважень. Додав, що позивач правомірно була притягнута до адміністративної відповідальності, так як остання виконує будівельні роботи з реконструкції власної житлової квартири без необхідних документів, а також в наданому позивачкою повідомленні про початок виконання будівельних робіт недостовірні відомості.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази, які були надані сторонами, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Встановено, що адміністративний позов позивача ОСОБА_1 був отриманий судом 17.01.2019 року, про що свідчить штапм суду (а.с. 2), направлено позов до суду згідно наявного поштового конверту 10.01.2019 року (а.с. 66).

Встановлено, що позивачем ОСОБА_1 пропущено десятиденний строк для звернення до суду для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки остання в судовому засіданні під час розгляду справи наголосила, що оскаржувальну постанову отримала наприкінці грудня 2018 року, початок 2019 року від свого роботодавця, просила поновити їй строк на оскарження постанови.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб зазначений доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв'язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід, звертати увагу на обставини справи.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 не була присутньою під час розгляду адміністративної справи, а відповідачем не надано належного доказу підтвердження конкретної дати отримання позивачем осаржувальної постанови, а позивач наголошує на тому, що така постанова була отримана останньою від її роботодавця лише на прикінці грудня 2018 року початку січня 2019 року, суд вважає можлим поновити позивачу строк на оскарження постанови № А-1610 від 16.10.2018 року.

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що позивачкою було направлено до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт, отримано данним відділом 27.07.2018 року, про що свідчить відповідний штамп, 03.08.2018 року присвоєно номер КС 67.

З вказного повідомлення вбачається, що позивачка ОСОБА_1 зазначала в останньому про реконструкцію квартири під стоматологічний кабінет за адресою: АДРЕСА_1, в якому було також відображено, що технічний нагляд здійснює ОСОБА_6, кваліфікаційний сертифікат інженера технічного нагляду серія АТ 000447, проектна документація розроблена ТОВ «Проект Інвест XXI», головний архітектор проекту ОСОБА_7, Наказ № 1-131-А/18/2 від 27.06.2018 року, виданий ТОВ «Проект Інвест XXI», серія сертифіката АА № 002245.

В зазначено повідомленні позивачкою було зазначено реквізити останньої, а саме адреса проживання, паспортні данні, ідентифікаційний номер та засоби зв»язку.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі направлення для проведення позапланового заходу № 3 від 13.09.2018 року, строк дії направлення з 20.09.2018 року до 03.10.2018 року для здійснення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об»єкті будівництва за даресою: АДРЕСА_1, яке було отримано позивачкою, що мається підпис останньої (а.с. 92).

Згідно Акту № 3 від 03.10.2018 року вбачається, що позаплановою перевіркою було встановлено, що ОСОБА_1 виконує будівельні роботи з реконструкції власної житлової квартири (договір купівлі-продажу, № НМХ 204371 від 05.03.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М.) за адресою: АДРЕСА_1 під стоматологічний кабінет.

Будівельні роботи виконуються: без проектної документації; без містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки; гр. ОСОБА_1 не забезпечено здійснення авторського нагляду на об'єкті будівництва; гр. ОСОБА_1 не забезпечено здійснення у справі технічного нагляду на об'єкті будівництва; об'єкт будівництва будується з порушенням ведення виконавчої документації, а саме, відсутні журнали загальних робіт, авторського нагляду, акти прихованих робіт. Враховуючи вище викладене свідчить про те, що гр. ОСОБА_1 подала недостовірні дані в поданому повідомленні про початок будівельних робіт (а.с. 93-102).

03.10.2018 року головним спеціалістом відділу ДАБК БМР Юрчиком О.В. на підставі перевірки складено протокол № 1-Л-А 0310/3 про адміністративне правопорушення відносно позивача (а.с. 103-104), а також видано припис № С-0310/3/1 про зупинення підготовчих та будівельних робіт (а.с. 105) та припис № С-0310/3 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким зобов'язав останню усунути виявлені перевіркою порушення до 03 грудня 2018 року (а.с. 106), зазначені документи були отримані позивачкою та остання була обізнана, про що свідчить особистий підпис позивача.

З листа від 04.10.2018 року за вих. № 45/919, виданого Управлінням містобудування та архітектури вбачається, що управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради не надавались містобудівні умови і обмеження на забудову земельної ділянки по бульвару Олександрійському, буд. 88 в м. Біла Церква Київсьої області (замовник: ОСОБА_1) на об»єкт «Реконструкція власної квартири № 1 під стоматологічний кабінет». Містобудівні умови і обмеження за № 10 від 04.06.2018 року були видані іншій особі, а саме: ФОП ОСОБА_9 на «Будівництво складу з реконструкцією існуючих складських приміщень по АДРЕСА_3 (а.с. 114).

З листа ФОП ОСОБА_10 спрямованого начальнику відділу ДАБК БМР Дорогань В.Л. вбачається, що ведення авторського нагляду за будівництвом об»єкту: «Перепланування квартири АДРЕСА_1 під стоматологічний кабінет в м. Біла Церква, Київської області» не проводиться, в зв»язку з відсутністю договірних відносин. Кваліфікаційний сертифікат, НОМЕР_1 інженер-проектувальник від 28.09.2012 року.

Оскільки, позивачем ОСОБА_1 не усунуто недоліки, 16.10.2018 року відповідачем було винесено постанову № А-1610/3, якою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адіністративної відповідальності за ч.ч.12, 13 ст. 96 КУпАП та на останню накладено штраф у розмірі 10200,00 грн. (а.с. 9-11).

З вказаної постанови вбачається, що розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності: акт № 3 від 03.10.2018 року, припис про усунення порушень С-0310/3 від 03.10.2018 року, припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт С-0310/3/1 від 03.10.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення № 1-Л-А0310/3 від 03.10.2018 року, матеріали фотофіксації відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності, так як остання виконує будівельні роботи з реконструкції власної житлової квартири (договір купівлі-продажу, № НМХ 204371 від 05.03.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М.) за адресою: АДРЕСА_1 під стоматологічний кабінет.

Будівельні роботи виконуються: без проектної документації; без містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки; гр. ОСОБА_1 не забезпечено здійснення авторського нагляду на об'єкті будівництва; гр. ОСОБА_1 не забезпечено здійснення у справі технічного нагляду на об'єкті будівництва; об'єкт будівництва будується з порушенням ведення виконавчої документації, а саме, відсутні журнали загальних робіт, авторського нагляду, акти прихованих робіт, чим порушила вимоги ст. ст. 29, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч.ч. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність», п.п. 4.8 п. 4 ДБН А.3.1-5:2016 «Організація будівельного виробництва», де відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч.ч. 1, 5, 12, 13 ст. 96 КУпАП.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Частинами 4, 5 статті 77 КАС України передбачено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року № 687-ХІV для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VІ визначені органи архітектурно-будівельного контролю, до яких, зокрема, належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Згідно п. 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Згідно п. 6 Порядку плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.

Періодичність проведення планових перевірок суб'єктів містобудування на об'єктах будівництва визначається відповідно до критерію, за яким оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності у сфері містобудування та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю) органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Строк проведення планової перевірки не може перевищувати десяти робочих днів.

Пункт 14 зазначеного Порядку передбачає, що суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання ними порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; одержувати примірник припису органу державного архітектурно-будівельного контролю за результатами здійсненого планового чи позапланового заходу; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; надавати документи, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні про початок виконання будівельних робіт, та за виконання будівельних робіт без повідомлення.

Встановлено, що позивачем при наданні повідомлення про початок будівельних робіт було надано недостовірні відомості, які зазначені вище, а будівельні роботи з реконструкції виконуються з порушеннями, а саме без необхідних на то документів.

Посилання позивача в судовому засіданні на те, що остання не направляла повідомлення про початок виконання будівельних робіт в поперовому насію та у вказаному повідомленні містяться підписи іншої особи, а не позивачки, не може бути прийнято судом до увагу, так як збоку позивача не надано жодного належного та допустимого доказу з цього приводу.

Крім того, проведення будівельних робіт, підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фототаблиць (а.с. 107-110).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, доказами, наданими представником відповідача у справі доведено, що рішення та дії суб'єкта владних повноважень прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, позивачем у справі не доведено обставин в обґрунтування своїх позовних вимог щодо протиправності постанови відділу державної архітектурно-будівельної інспекції Білоцерівської міської ради Київської області по справі про адміністративне правопорушення № А-1610 від 16 жовтня 2018 року.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання постанови протиправною та її скасування є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20, 77, 78, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адмiнiстративнi правопорушення» вiд 24.06.1988 р. № 6, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року № 687-ХІV, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративого позову ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради (відділ державного архітектурно-будівельного контролю) про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Відповідно ч.2 ст. 271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 квітня 2019 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов