Справа № 640/5718/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

08 квітня 2019 року м. Київ № 640/5718/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шейко Т.І.,

розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовомОСОБА_1
доДержавного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінової Людмили Іванівни
провизнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити певні дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства з позовом до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінової Людмили Іванівни, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінової Людмили Іванівни від 28 липня 2017 року індексні номери: 36370263, 36370185, 36369798, 36369650, 36369469, 36369313, 36369144, якими скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об'єкти нерухомого майна - реєстраційні номери 01, 01, 01, 01, 01, 01, 50, а саме: квартири номер 31, 32, 33, 36, 37, 38, 39, що розташовані за адресою АДРЕСА_2;

- зобов'язати державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінову Людмилу Іванівну привести у попередній стан дані у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а саме відновити записи про право власності №15767783, 15767961, 15768548, 15768696, 15768854, 157690031, 15770562 на об'єкти нерухомого майна - квартири номер 31, 32, 33, 36, 37, 38, 39, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційні номери об'єктів нерухомого майна 01, 01, 01, 01, 01, 01, 50).

Позовну заяву позивач обґрунтовує наступним.

Так, 05 серпня 2016 року та 08 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Мошковською Н.М. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексні номера рішень: 30808804, 30808993, 30809571, 30809709, 30809862, 30810037, 30811513) про державну реєстрацію прав приватної власності на об'єкти нерухомого майна - реєстраційні номера 01, 01, 01, 01, 01, 01, 50, а саме: квартири номер 31, 32, 33, 36, 37, 38, 39, що розташовані за адресою АДРЕСА_2( номери записів про право власності: 15767783, 15767961, 15768548, 15768696, 15768854, 157690031, 15770562).

Підставою для внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2016 року №202/3999/16-ц.

Власником вказаних об'єктів нерухомого майна визначено ОСОБА_1.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 08 серпня 2016 року скасовано заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 04 липня 2016 року №202/3999/16-ц.

29 червня 2017 року до Державного реєстру прав на нерухоме майно внесені відомості щодо рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексні номери рішень: 35914528, 35914108, 35900744, 35902349, 35902257, 35902158, 35901747), відповідно до яких накладено арешт на об'єкти нерухомого майна (реєстраційні номера 01, 01, 01, 01, 01, 01, 50), а саме: квартири номер 31, 32, 33, 36, 37, 38, 39, що розташовані за адресою АДРЕСА_2.

Більш того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Підпалого В'ячеслава Валерійовича по справі №757/26429/17-к від 15 травня 2017 року накладений арешт на незавершене та завершене самовільне будівництво, окрім житлових приміщень, які належать фізичним особам на праві приватної власності, що здійснюється на земельній ділянці за адресою: м. Дніпро, вулиця Князі Володимира Великого (раніше вулиця Плеханова), 15к, за кадастровим номером :02:422:0113, яка обліковується за ОСОБА_1, із забороною розпорядження, користування, укладення попередніх договорів купівлі-продажу та проведення будь-яких будівельних робіт направлених на створення завершеного об'єкту будівництва.

Отже, починаючи з 14 травня 2017 року на багатоквартирний будинок, що належить ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2) накладений арешт в рамках кримінального провадження.

Проте, 28 липня 2017 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіною Людмилою Іванівною проведена державна реєстрація скасування права власності на нерухоме майно (реєстраційні номера 01, 01, 01, 01, 01, 01, 50), а саме: квартир 31, 32, 33, 36, 37, 38, 39, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 (індексні номери рішень: 35914528, 35914108, 35900744, 35902349, 35902257, 35902158, 35901747).

Підставою для винесення оскаржуваних рішень стала ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 08 серпня 2016 року по справі №202/3999/16-ц, якою заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2016 року скасовано.

Однак, позивач вважає, що скасування заочного рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 липня 2016 року, яким визнавалось право власності на спірні об'єкти нерухомого майна за позивачем не є підставою для винесення рішень про скасування права власності, оскільки наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови у державній реєстрації речових прав.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Крім того, частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Так, позивачем оскаржується рішення Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінової Людмили Іванівни.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вказані рішення відповідача стосуються державної реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, квартир 31, 32, 33, 36, 37, 38, 39, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 (індексні номери рішень: 35914528, 35914108, 35900744, 35902349, 35902257, 35902158, 35901747).

При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач фактично оспорює скасування за собою права власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, вважаючи себе власником цих приміщень.

Більш того, що оскаржуючи рішення відповідача, позивач посилається виключно на порушення його права власності на вказані вище приміщення.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов'язаних з правом власності на об'єкт нерухомого майна, тобто спір між ними виник не у зв'язку із виконанням або невиконанням суб'єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Також доцільно зазначити, що оскільки позивач вбачає у наслідках, які спричинені прийняттям рішень щодо об'єкт нерухомого майна, порушення, пов'язані саме з реалізацією своїх майнових інтересів щодо володіння, користування та розпорядження (права власності) відповідним об'єктом, визнання таких рішень протиправними та їх скасування є способом захисту саме майнових прав та інтересів позивача.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного місцевого суду в цивільному судочинстві.

В той же час, слід зазначити, що спір про скасування рішення, запису щодо скасування державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження спірним майном.

Вказана вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.04.2018 року у справі № 817/1048/16, від 18.04.2018 року у справі № 804/1001/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах щодо державної реєстрації прав.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на рухоме, нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на майно є цивільно-правовим. А тому, вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року по справі №823/2042/16.

Крім того, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням встановлених вище обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, вважаю за необхідне роз'яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного місцевого районного суду.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвінової Людмили Іванівни про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко