Справа № 522/16158/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/16158/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Осіпова Ю.В.,

- Шляхтицького О.І.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Бриленка Костянтина Борисовича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року, прийняте у складі суду: судді Науменко А.В. по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови № 501/18 по справі про адміністративне правопорушення від 07.08.2018 року, згідно з якою ОСОБА_3, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено штраф у розмірі 10200,00 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що належну на праві приватної власності ОСОБА_3 квартиру відвідав представник управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. На вимогу зазначеної посадової особи апелянтом було надано копії документів, що посвідчують право власності на належну апелянту квартиру, а на запитання відносно того, що йому робити далі отримав відповідь, що його викличуть в телефонному режимі у разі потреби. Апелянт вказує, що згодом 25.08.2018 року на адресу ОСОБА_3 надійшло рекомендоване поштове повідомлення, в якому містилась оскаржувана постанова. Будь-які інші документи на адресу ОСОБА_3 не надходили.

Апелянт зазначає, що ні про складення матеріалів за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, ані про розгляд справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 обізнаний не був, відповідно він не міг ані надати будь-які пояснення по суті, ані скористатись правовою допомогою, що підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами. Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції апелянт вказує, що предметом позову є оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, а не дій суб'єкта владних повноважень з проведення заходу державного архітектурно-будівельного контролю, при цьому положеннями п. 12 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, згідно із яким посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані ознайомлювати суб'єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством.

Посилаючись на твердження відповідача під час судового розгляду в суду першої інстанції, апелянт вказує, що документи за результатом здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема протокол, не складалися в день, коли посадова особа відповідача навідалась апелянта, при цьому матеріали позапланової перевірки містять відомості про відмову від їх підпису з боку позивача.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком № 553, на підставі наказу начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-13/162ДАБК від 02.07.2018 року та звернення фізичної особи про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства (вх. № 01-17/116гл від 18.06.2018р.), проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із направленням для проведення позапланової перевірки від 20.07.2018 року № 000918, строк проведення вказаної перевірки становить з 20.07.-25.07.2018 рік.

За результатами перевірки було складено акт, щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 000918, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 426/18 від 25.07.2018 року та протокол про адміністративне правопорушення від 25.07.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені документи після проведення позапланової перевірки були надіслані на адресу ОСОБА_3, що підтверджується копією поштового відправлення № 735, проте як вбачається з відомостей відстеження поштового відправлення з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с. 84) позивачем отримані не були.

07.08.2018 року 08.05.2018 року було винесено постанову №501/18 заступника начальника управління - начальника інспекційного відділу № 2УДАБК Якименко Р.К про визнання позивача винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 статті 96 КУпАП.

Вважаючи вказану постанову №501/18 від 07.08.2018 року про адміністративне правопорушення протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що постанова № 501/18 від 07.08.2017 року по справі про адміністративне правопорушення винесена на підставі та за результатом всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, є законною та обґрунтованою. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач був належно сповіщений про розгляд справи, оскільки іншого виду сповіщення законодавством не передбачено.

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 6, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, органами державного архітектурно-будівельного контролю, до яких відносяться виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад, шляхом, в тому числі, контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації, тощо.

Державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 268 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Таким чином, з аналізу наведених положень вбачається, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка, зокрема, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. В свою чергу, обов'язковою умовою для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, є наявність даних про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.

Водночас, п. 20 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №244 від 06.04.1995 року (далі - Порядок №244) передбачено, що посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, під час підготовки справи до розгляду, з'ясовує чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності; чи сповіщено суб'єкта містобудування, щодо якого складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, про час і місце розгляду справи; чи витребувані необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання (за наявності) суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності, або інших осіб, що беруть участь у справі.

Крім того п. 21 Порядку №244 передбачено, що посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, під час розгляду справи зобов'язана з'ясувати, чи було вчинено правопорушення у сфері містобудівної діяльності, чи винний відповідний суб'єкт містобудування в його вчиненні, чи підлягає він притягненню до відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено колегією суддів апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, акт позапланової перевірки № 000918, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 426/18 від 25.07.2018 року та протокол про адміністративне правопорушення від 25.07.2018 року позивачем на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення отримані не були.

Таким чином справа про адміністративне правопорушення була розглянута за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому відповідачем в порушення вимог п. 20 Порядку №244 не було з'ясовано, чи сповіщено ОСОБА_3, щодо якого складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, про час і місце розгляду справи, відповідно позбавлено його права на надання пояснень, отримання правової допомоги, надання додаткових доказів.

Вказані обставини помилково не були враховані судом першої інстанції та їм не надано належної оцінки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що у зв'язку із порушенням управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області права позивача бути присутнім при розгляді справи, постанова по справі про адміністративне правопорушення від 07 травня 2018 року є такою, що прийнята без з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а відтак підлягає скасуванню.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 року (справа № 487/2854/17).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова про визнання позивача винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 статті 96 КУпАП, винесена заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу № 2 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Р.К.

Частиною 9 ст. 96 КУпАП передбачена відповідальність за експлуатацію об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації, вчинені щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Разом з тим, відповідно до положень частини 4 статті 244-6 КУпАП від імені органів державного архітектурно-будівельного контролю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, або щодо об'єктів будівництва I, II, III та IV категорій складності, розташованих у межах населених пунктів, які є адміністративними центрами областей (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42) мають право виключно керівники відповідних виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів.

При цьому, як вбачається з тексту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, на момент її винесення Якименко Р.К. не обіймав посаду керівника виконавчого органу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. Таким чином, постанова по справі про адміністративне правопорушення від 07 травня 2018 року винесена заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу №1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименко Р.К. з перевищенням наданих йому повноважень, а тому не може бути визнана законною.

Як зазначено Європейським судом у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява N55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява N36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах («Онер'їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії», п. 74).

При цьому колегія суддів враховує висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України №23-рп/2010 від 22.12.2010 року, відповідно до яких адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За правилами ст.ст. 315, 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняття нового судового рішення про задоволення заявленого позову, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Керуючись ст.ст. 286, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бриленка Костянтина Борисовича в інтересах ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 07.08.2018 року №501/18, винесену заступником начальника управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - начальником інспекційного відділу № 2 УДАБК Якименко Русланом Костянтиновичем.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 за ч. 9 статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.І. Шляхтицький