Справа № 440/118/19
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/118/19

Полтавський окружний адміністративний суд у склад судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Полтавській області про скасування припису та постанови,

В С Т А Н О В И В:

14 січня 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Держпраці у Полтавській області про скасування припису від 07.12.2018 №ПЛ2756/155/АВ/П та скасування постанови про накладення штрафу від 10.12.2018 №ПЛ2786/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.11.2018 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання консультаційно-демонстраційних послуг за умов якого ФОП ОСОБА_1 бере на себе зобов'язання надати консультаційно-демонстраційні послуги щодо особливостей роботи закладів пекарні, вартість вказаних послуг становить 600 грн, у зв'язку з чим твердження відповідача щодо перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з позивачем без належного їх оформлення є безпідставними, спірні припис та постанова підлягають скасуванню.

13.02.2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву згідно якого останній просив відмовити в задоволенні адміністративного позову посилаючись на те, що листом ГУ ДФС у Полтавській області управління повідомлено, що за результатами обстеження місця провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 встановлено акт використання позивачем праці найманої особи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин. До вказаного листа ГУ ДФС у Полтавській області додано пояснення ОСОБА_3 від 14.11.2018 згідно яких ОСОБА_2 проходить стажування на посаду пекаря з 14.11.2018 з 9.00 год. Дивиться за процесом випікання хлібобулочних виробів. Отже, ОСОБА_2 була допущена позивачем до роботи пекаря без належного оформлення трудових відносин.

Представник позивача в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що в судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з'явилися та відсутні потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 29 по 30 листопада 2018 року інспектором праці ОСОБА_4 проведено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, яка використовує найману працю, за результатами якого складено акт від 30.11.2018 №ПЛ2756/155/АВ (надалі - акт перевірки).

В акті перевірки зафіксовано порушення позивачем частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) до ОСОБА_2 станом на 14.11.2018 була допущена ФОП ОСОБА_1 до роботи пекаря без належного оформлення трудових відносин.

Управлінням Держпраці у Полтавській області 07.12.2018 винесено припис про усунення виявлених порушень №ПЛ2756/155/АВ/П, а 10.12.2018 постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ2786/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою за порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України на підставі абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України на ТОВ "Бука-Монтаж" накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

Не погодившись з указаними приписом та постановою, позивач звернувся до суду з чим позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини четвертої статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

При цьому відповідно до частини п'ятої статті 2 Закону №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок №295).

Зазначений Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (пункт 1 Порядку №295).

За змістом пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Порядок та підстави проведення інспекційного відвідування позивачем не оскаржуються.

Пунктами 19, 20, 21 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування /п. 23 Порядку № 295/.

Пунктом 24 Порядку № 295 визначено, що припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю.

Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об'єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень /п. 25 Порядку № 295/.

За приписами пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (надалі - Порядок), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади;

- акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

За змістом пункту 10 Порядку постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Судом встановлено, що підставою для встановлення відповідачем порушення ФОП ОСОБА_1 частини третьої статті 24 КЗпП України послугували наступні обставини.

А саме, надходження до управління з ГУ ДФС у Полтавській області листа від 15.11.2018 №24536/10/16-31-50-13-20. В якому зазначено, що "працівниками управління у м. Полтава ГУ ДФС у Полтавській області 14.11.2018 проведено обстеження ФОП за місцем провадження господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_2 з питання використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем доходів у вигляду заробітної плати без сплати податків до бюджету.

За результатами обстеження встановлено факт використання ФОП ОСОБА_1 праці найманої особи - громадянки ОСОБА_2, без належного оформлення трудових відносин".

Крім цього, до листа ГУ ДФС у Полтавській області додано письмове пояснення ОСОБА_2 від 14.11.2018 у якому зазначено, що "Я ОСОБА_2, проходжу стажування на посаду пекаря з 14.11.2018 з 9.00 год. Дивлюсь за процесом випікання хлібобулочних виробів".

По факту використання неоформленої праці гр. ОСОБА_2 підприємцю в ході інспекційного відвідування (станом на 29.11.2018) запропоновано надати письмове пояснення. ФОП ОСОБА_1 пояснень станом на 30.11.2018 надано не було.

Враховуючи викладене гр. ОСОБА_2 станом на 14.11.2018 допущена ФОП ОСОБА_1 до роботи пекаря без належного оформлення трудових відносин.

Надаючи оцінку викладеному, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При цьому, цивільно-правовий договір це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).

У цивільно-правових відносинах дії принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Водночас за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, отримання певних послуг, які визначаються після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі відповідно до чинного законодавства України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи судом встановлено, що 14.11.2018 року між позивачем (виконавець) та гр. ОСОБА_2 (замовник) укладено договір про надання консультаційно-демонстративних послуг, за умовами якого виконавець бере на себе зобов'язання надати консультаційно-демонстраційні послуги щодо особливостей роботи закладів пекарні, а замовник оплатити їх.

Пунктом 1.2 Договору встановлено зміст послуг: надання інформації щодо процесу випікання кондитерських та хлібобулочних виробів, змішування прісного та дріжжового тіста, випікання з нього виробів; забезпечення демонстрації роботи пекаря.

Термін виконання послуг 14.11.2018 по 14.02.2019, місце надання послуг АДРЕСА_2.

Згідно з п. 3.1 Договору вартість послуг складає 600,00 грн.

Надання гр. ОСОБА_2 консультаційно-демонстраційні послуги щодо особливостей роботи закладів пекарні підтверджується і наданими нею 14.11.018 поясненнями згідно яких 14.11.2018 ОСОБА_2 дивилась за процесом випікання хлібобулочних виробів.

Позивач у своїх поясненнях від 30.11.2018 стверджував, що одним із пекарів, який проходив навчання на підставі договору про надання консультаційно-демонстративних послуг, під тиском інспектора надано помилкові пояснення, а саме зазначено, що він проходив стажування, а не навчання.

Надаючи оцінку вказаним поясненням, суд виходить з того, що відповідачем інших доказів окрім пояснень громадянки ОСОБА_5 наданих працівникам ГУ ДФС у Полтавській області, які б підтверджували факт її допуску до роботи в акті не зазначено та суду не надано. Суд звертає увагу на те, що інспектором праці ОСОБА_4 під час інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 пояснення у гр. ОСОБА_5 не відбиралися.

Таким чином, з огляду на частину другу статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт порушення ФОП ОСОБА_1 частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, зокрема, не встановлено та не доведено факту фактичного допуску працівника до роботи без належного оформлення трудових відносин.

Враховуючи викладене, керуючись положенням статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, та враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог визнати протиправними та скасувати припис управління Держпараці в Полтавській області від 07.12.2018 №ПЛ2756/155/АВ/П та постанову від 10.12.2018 №ПЛ2786/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, а відтак позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що при зверненні із даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3037,91 грн., а доказів понесення сторонами інших витрат у справі суду не надано, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці в Полтавській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 3037,91 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) до управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, 36014, ) про скасування припису та постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці в Полтавській області від 10.12.2018 №ПЛ2786/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу.

Визнати протиправним та скасувати припис управління Держпраці в Полтавській області від 07.12.2018 №ПЛ2756/155/АВ/П.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці в Полтавській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3037,91 грн (три тисячі тридцять сім гривень дев'яносто одна копійка).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового.

Суддя С.С. Бойко