Справа № 520/562/19
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

02 квітня 2019 р. справа № 520/562/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Репети Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, оформлену листом від 09.08.2018 № М-9907/0-6647/0/95-18;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 18.10.2017 про надання дозволу про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 по справі № 820/1461/18 Головне управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 09.08.2018 № М-9907/0-6647/0/95-18 відмовило ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю). Зазначена відмова мотивована тим, що земельна ділянка, на яку має право ОСОБА_3, перебуває у колективній власності КСП «Барвінківський», а тому розпорядження даною земельною ділянкою не входить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Позивач вважає відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства з питань передачі земельних ділянок, оскільки земельна ділянка, на яку має право ОСОБА_3, знаходиться на землях державної форми власності.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що земельна ділянка, за рахунок якої ОСОБА_3 планує відведення земельної ділянки, відноситься до земель колективної форми власності. Відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, розпорядження землями колективної власності не входить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Відповідач вважає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки відповідно до вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України та висновків суду у справі № 820/1461/18, у зв'язку з чим відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що заперечення, викладені у відзиві є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, у зв'язку з тим, що відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Процесуальним правом надати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

У судовому засіданні встановлено, що позивач, ОСОБА_3, має право на земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом (серія НОМЕР_2) від 07 серпня 2002 року із внесеними змінами від 19 квітня 2016 року.

Право на земельну частку (пай) передано ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2016 (спадкова справа № 17/2015, зареєстровано в реєстрі за № 284).

Вищевказані обставини встановлені судовим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 у справі №820/1461/18, що набрало законної сили, а тому в силу приписів частини 4 статті 78 КАС України не доказуються.

Цим же рішенням встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області відповіддю від 21.11.2017 (М-29604/0/6-24783/0/21-17) на заяву позивача від 18.10.2017 повідомило ОСОБА_3, що у Головного управління відсутні правові підстави для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 12,91 ум.кад.га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.06.2018 у справі №820/1461/18 зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 18.10.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12,91 ум.кад.га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області .

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 червня 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянуло заяву ОСОБА_3 і надало лист від 09.08.2018 №М-9907/0-6647/0/95-18, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю) з посиланням на ч.7 ст.118 Земельного кодексу України на підставі того, що земельна ділянка, на яку має право ОСОБА_3, перебуває у колективній власності КСП «Барвінківський», а тому розпорядження даною земельною ділянкою не входить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

З метою досудового врегулювання спору, що прямо не встановлено законом, представник позивача звернувся до відповідача із заявою від 29.10.2018, в якій просив надати відповідь, до якої категорії земель, та який правовий статус має земельна ділянка площею в умовних кадастрових гектарах 12.9100 (контур НОМЕР_3), на яку має право ОСОБА_3, та стосовно якої подавали заяви про видачу дозволу на розробку проекту землеустрою, а також до повноважень якого органу належить право розпоряджатися вказаною земельною ділянкою (надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки), зважаючи на категорію та правовий статус вказаної земельної ділянки.

Відповідачем надано відповідь на вказану заяву №М-1177/0/14-1808/0/21-18 від 26.11.2018, в якій повідомлено про те, що правовий статус земельної ділянки площею 12,9100 га: землі державної власності. При цьому відповідач зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2016 ОСОБА_3 успадкувала право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП "Барвінківський", а тому для виділення земельної частки (паю) в натурі ОСОБА_3 необхідно звернутись до відповідної районної державної адміністрації.

Зі змісту позовної заяви, відзиву на неї та відповіді на відзив, пояснень представників сторін у судовому засіданні судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень земельного законодавства щодо наявності у відповідача повноважень надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка перебуває у колективній власності КСП «Барвінківський».

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст.8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Тому суд оцінює аргументи сторін стосовно наявності компетенції у відповідача щодо здійснення владної управлінської функції щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі земельної частки (паю), з приводу чого і виникли спірні правовідносини, та застосовує наступні приписи норм чинного законодавства.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною п'ятою ст.25 Земельного кодексу України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Частинами десятою та одинадцятою наведеної статті визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що розмежування компетенції районних державних адміністрацій та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, які знаходяться за межами населеного пункту, відбувається в залежності від призначення такої земельної ділянки.

При цьому до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області належить розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01.01.2013, розмежовано землі державної та комунальної власності в Україні. Пунктом 6 визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Судовим розглядом встановлено, що земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_3 зверталася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення ці земельної ділянки, розташована за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, що підтверджується довідкою відділу Держземагенства у Барвінківському районі Харківської області від 14 липня 2015 року № В-160 (Ф) (за межами с. Червоне, Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області), довідкою відділу у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12.12.2017 № 1266/162-17 (за межами населених пунктів Іванівської сільської ради Барвінківського району), листом відділу у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 08.06.2018 № 203/102-18.

Вказані обставини не заперечувались представником відповідача у судовому засіданні.

На запит суду представником відповідача надано лист відділу у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №227/402-19 від 14.03.2019, з якої встановлено, що земельна ділянка, яку громадянка ОСОБА_3 бажає отримати у власність, не сформована, не інвентаризована, до Державного земельного кадастру не внесена. Земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради (контур №770 державного резервного фонду на території реформованого КСП «Барвінківський»).

Отже, з урахуванням вищевстановлених обставин та на підставі норм земельного законодавства, до повноважень відповідача належить питання розпорядження земельними ділянками, державної власності сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населеного пункту, в тому числі і земельним ділянкам резервного фонду сільськогосподарського призначення, що перебувають у державній власності, що не внесені до Державного реєстру земель, який є складовою Державного земельного кадастру.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З огляду на зазначене правова позиція відповідача на обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної відмови у зв'язку з відсутністю повноважень є неприйнятною, оскільки саме Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є уповноваженим законом органом для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

Враховуючи, що позивач просила надати їй земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту, то суд приходить до висновку про безпідставність відмови відповідача у розгляді заяви позивача в зв`язку з відсутністю відповідних повноважень, а тому позовні вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, оформлену листом від 09.08.2018 № М-9907/0-6647/0/95-18 підлягають задоволенню.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У даному випадку задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 18.10.2017 про надання дозволу про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою з урахуванням наявності у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повноважень вирішувати питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, зважаючи ще й на той факт, що спірні правовідносини виникли між сторонами на виконання рішення суду щодо нерозгляду відповідачем по суті звернення ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, в якому також вже було зроблено висновок про те, що у відповідача наявні повноваження щодо розгляду такої заяви.

Суд зважає на приписи ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом якої у разі визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Встановлюючи наявність у суб'єкта владних повноважень компетенції щодо розгляду заяви позивача, суд позбавлений права зобов'язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Отже, повноваження Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій, що має наслідком відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом. Доказів протилежного відповідачем як суб'єктом владних повноважень до суду не надано.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, оформлену листом від 09.08.2018 № М-9907/0-6647/0/95-18.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 18.10.2017 про надання дозволу про розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області та прийняти рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою з урахуванням наявності у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повноважень вирішувати питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, орієнтовною площею 12.91 ум. кад. га, розташованої за межами населених пунктів на території Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 12 квітня 2019 року.

Суддя О.Г. Котеньов