Справа № 813/3526/17
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №813/3526/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Квасниці Н.Б.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2018 року, в адміністративній справі №813/3526/17 у задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено повністю.

Не погодившись із висновками суду першої та апеляційної інстанцій, позивач звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду від 21.08.2018 року було задоволено частково касаційну скаргу позивача, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.12.2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2018 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

22.10.2018 року справа була надіслана Верховним Судом до Львівського окружного адміністративного суду для розгляду та надійшла до суду 29.10.2018 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Відповідно до вимог статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу №813/3526/17 передано на розгляд головуючому судді Львівського окружного адміністративного суду Сподарик Н.І.

Ухвалою суду від 02.11.2018 року адміністративну справу прийнято до розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 20.12.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк».

Позивач стверджує, що недекларування фізичною особою додаткового блага у вигляді анульованої (прощеної) кредитором суми не є порушенням, тому відсутні підстави для накладення штрафу та визначення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

У судовому засіданні, що відбулося 22.11.2018 року представником позивача подані письмові пояснення до позову.

Ухвалою суду від 20.12.2018 року витребувано докази у справі.

У судовому засіданні, що відбулося 04.04.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала; наполягала, що позивач в 2015 році отримала дохід в сумі 455665,58 грн., який не включила до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не відобразила в податковій декларації про майновий стан та доходи; наголосила, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, а відтак, заявлений позов задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників сторін, надані у судових засіданнях, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов наступних висновків.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства, згідно п.4 ч.3 ст.2 КАС України, є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

19.06.2008 року між позивачем та ПАТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір №6556979, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит для придбання нерухомості в сумі 34500 доларів США.

19.03.2015 року позивач та ПАТ «ПУМБ» уклали додаткову угоду до договору про припинення зобов'язань, шляхом прощення боргу, в зв'язку з чим банк направив на адресу позивача повідомлення про те, що ОСОБА_3 прощено частину боргу за кредитним договором у розмірі 455665,58 грн. і ця сума підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Відповідачем у період з 28.07.2017 року по 03.08.2017 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору ФО ОСОБА_3 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, про що 04.08.2017 року складено акт №1184/13-07/НОМЕР_1.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п.20.1.1 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин), відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків)

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою, відповідно до п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

У відповідності до п.81.3 ст.83 Податкового кодексу України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Як зазначено у п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

За результатами проведеної ДФС документальної невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору позивачем складено акт від 04.08.2017 року, в якому викладено висновки контролюючого органа про порушення платником:

-абз.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в зв'язку з чим донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 90524,12 грн.;

-п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України в частині неподання декларації майновий стан і доходи за 2015 рік;

-п.п.1.2, п.п.1.3, п.п.1.5, п.п.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, п.п.168.1.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014 року №71-VІІІ, в зв'язку з чим донараховано військового збору за 2015 рік на загальну суму 6834,98 грн.

На цій підставі відповідачем 30.08.2017 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 113155,15 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням у розмірі 90524,12 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 22631,03 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір у розмірі 8543,73 грн., у тому числі за податковим зобов'язання у розмірі 6834,98 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1708,75 грн.;

- №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн., за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

За наслідками адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, останні залишені без змін та є чинними.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (пункт 15.2 статті 15 ПК України).

В статті 14 Податкового кодексу України наведено визначення таких понять:

- додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (п.п.14.1.47 пункту 14.1 статті 14);

- дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю (п.п.14.1.54 пункту 14.1 статті 14).

Об'єктом оподаткування резидента, згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України ).

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Відповідно до підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2статті 164 ПК України.

Згідно з пп.«д») підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Як визначено в пункті 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

З аналізу вказаних правових норм суд зазначає, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України.

Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу до яких, зокрема, відноситься дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Податкові декларації, відповідно до п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу

В силу п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно з п.п.54.3.1 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об'єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Пунктом 123.1 ст.123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, ПАТ «ПУМБ» повідомив суд, що 19.03.2015 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №6556979 від 19.06.2008 року про припинення зобов'язань, шляхом прощення боргу, відповідно до якого банк та позичальник дійшли згоди про застосування банком відносно останнього процедури прощення боргу за кредитним договором, за умови отримання банком в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суми в розмірі 11500,00 USD; кошти були внесені позичальником 19.03.2015 року (еквівалент 228850 USD); загальна сума заборгованості по кредитному договору на момент прощення боргу склала 30776,42 USD, з яких 24962,08 USD - заборгованість за кредитом, 5814,34 USD - проценти за кредитом. Окрім того, у листі третьої особи також зазначено, що сума платежу позивача у розмірі 11500,00 USD була розподілена на погашення заборгованості за процентами в сумі 5814,34 USD та погашення частини заборгованості за кредитом у сумі 5685,66 USD, а станом на день розгляду справи кредитні зобов'язання за кредитним договором від 19.06.2008 року виконані та припинені в повному обсязі. Аналогічну інформацію банк надіслав контролюючому органу та представнику позивача.

Водночас, суд зауважує, що згідно повідомлення банку від 19.03.2015 року про прощення частини боргу за кредитним договором №6556979 від 19.06.2008 року, сума прощення у розмірі 455665,58 UАН складає заборгованість за кредитом (тілом кредиту).

Судом досліджено довідку ПАТ «ПУМБ» про стан та історію заборгованості позивача за кредитним договором №6556979 від 19.06.2018 року, з якої вбачається, що заборгованість по кредиту становила 34451,40 USD, по відсотках - 25877,68 USD.

Обов'язок фізичної особи боржника щодо декларування та сплати податку з доходу у формі анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням боргу виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання доходу (додаткового блага) у сумі боргу цього платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що сума прощеного кредитором боргу (455665,58 грн.) в розумінні Податкового кодексу України є доходом ОСОБА_3, який підлягав включенню платником податку до її річного оподатковуваного доходу як отримане додаткове благо, відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Тому ОСОБА_3 була зобов'язана подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від ПАТ «ПУМБ» внаслідок анулювання (прощення) останнім основної суми боргу (кредиту) у 2015 році та, відповідно, нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Окрім того, суд, із врахуванням вказівок Верховного Суду у даній справі, відзначає, що між позивачем і банком не укладалися договори щодо зміни валюти за забов'язаннями.

Тож, посилання позивача на п.8 пр.1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в даному випадку є недоречними, адже стосуються прощеної (анульованої) суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, щодо якого було проведено зміну валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому до правовідносин у даній справі застосовуватись не може, оскільки зміни валюти зобов'язання не відбувалось.

У додатковій угоді №1 до кредитного договору про припинення зобов'язань від 19.03.2015 року, шляхом прощення боргу міститься розрахунок про припинення зобов'язань, в якому значиться сума заборгованості за кредитом (24962,08 USD) та заборгованість за процентами (5814,34 USD). Отримані банком суми коштів від продажу майна, яке перебуває у заставі/іпотеці у банку в розмірі 11500,00 USD в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було спрямовано на погашення процентів за користування кредитом (5814,34 USD) і за користування кредитом (5685,66 USD). З огляду на викладене, борг позивача перед банком становить 19276,42 USD.

Як уже згадувалося вище, повідомлення про анулювання (прощення) частини боргу позивачем отримано 19.03.2015 року. У матеріалах справи містяться відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_3 за період 01.01.2015 року - 31.12.2015 року, з яких слідує, що додаткове благо становить 455665,58 грн.

В означеній справі судом досліджено наступні докази: додаткову угоду №1 від 19.03.2015 року, додаткову угоду №1/1 від 18.03.2015 року, кредитний договір від 19.06.2008 року, графік повернення кредиту та сплати погашення процентів за користування кредитом, повідомлення про прощення частини боргу, виписки по особових рахунках позивача в установі банку ПАТ «ПУМБ», довідку про стан заборгованості та історію заборгованості за кредитним договором. Із досліджених доказів суд, із врахуванням висновків Верховного Суду у справі, приходить до переконання щодо безпідставності позовних вимог, позаяк сума прощення боргу - 455665,58 грн. складає заборгованість за кредитом (тілом кредиту), що еквівалентна сумі 19276,42 дол.США.

Суд при прийнятті рішення враховує, що контролюючий орган скеровував ОСОБА_3 запит про надання документів, повідомлення про призначення перевірки та копію акта перевірки. Платник податків не надав контролюючому органу до/підчас перевірки будь-яких документів, що спростовували б повідомлені Банком (кредитором) обставини, а також не подавав заперечень на акт перевірки щодо недостовірності викладених у ньому обставин. Позивач не надав таких документів і суду. З огляду на це, суд дійшов висновку, що позивач проігнорував надані Податковим кодексом України платнику податків процесуальні можливості надати контролюючому органу свою позицію та документи на її підтвердження, взяти участь у перевірці чи заперечити її результати. Тому доводи представника позивача про неповне з'ясування контролюючим органом при проведенні перевірки обставин справи не заслуговують на увагу.

Суд перевірив правильність визначення контролюючим органом суми податкових зобов'язань та не виявив помилок; контролюючий орган правильно визначив у спірних податкових повідомленнях-рішеннях суми грошових зобов'язань та правомірно визначив.

Критерії правомірного рішення суб'єкта владних повноважень визначено визначено частиною другою статті 2 КАС України. Так, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи свої висновки, суд дійшов переконання, що спірні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, оскільки прийняті в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що визначений ПК України. Таким чином, суд вважає, що підстав для скасування цих податкових-повідомлень рішень немає.

Відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Судовий збір стягненню зі сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлено 09 квітня 2019 року.