Справа № 813/2755/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/4529/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення 13 год. 34 хв.,
місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 20 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області (далі Суховільська сільрада) від 15 червня 2017 року № 354 «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_3 »;

- визнати протиправним та скасувати рішення Суховільської сільради від 15 червня 2017 року № 351 «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_4 »;

- визнати протиправним та скасувати рішення Суховільської сільради від 9 листопада 2017 року № 454 «Про затвердження детального планування території земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 »;

- визнати протиправним та скасувати Суховільської сільради від 22 лютого 2018 року № 584 «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва в с. Суховоля», яким позивачу було відмовлено у наданні земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Суховільську сільраду надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 в межах норм, встановлених статтею 121 Земельного кодексу України (далі ЗК).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 813/2755/18 позов було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Суховільської сільради № 354 від 15 червня 2017 року «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_3 », № 351 від 15 червня 2017 року «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_4 », № 454 від 9 листопада 2017 року «Про затвердження детального планування території земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 », № 584 від 22 лютого 2018 року «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва в с.Суховоля». Окрім того, визнано протиправною бездіяльність Суховільської сільради щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 23 березня 2017 року вх. № 88 та від 23 березня 2017 року вх. № 89 «Про відведення земельних ділянок в порядку п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язано відповідно до вимог чинного законодавства України розглянути ці заяви з у рахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що з 4 травня 2017 року по 18 квітня 2018 року між позивачем та Сухівльською сільрадою тривав спір про визнання протиправним та скасування рішення Суховільської сільради № 304 від 2 березня 2017 року «Про відмову ОСОБА_1 у наданні земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва, що знаходиться у в АДРЕСА_1 » та зобов`язання Суховільської сільради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 9 грудня 2016 року.

Суховільською сільрадою, незважаючи на існування цього спору, було розглянуто заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про виділення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Суховоля за місцем розташування, вказаним ОСОБА_1 у його заяві від 9 грудня 2016 року, та прийнято рішення № 351 та № 354 від 15 червня 2017 року, якими надано дозвіл на розробку детального планування території, а також № 454 від 9 листопада 2017 року про затвердження детального планування території земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції вважав прийняття вказаних рішень передчасним без врахування статусу позивача, як учасника бойових дій, та пільг, котрі такий має для безкоштовного отримання земельної ділянки у власність.

При цьому ОСОБА_1 звернувся до Суховільської сільради із заявами від 23 березня 2018 року № 88 та № 89 про відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та сільськогосподарського призначення у порядку пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які всупереч частині 3 статті 123 ЗК розглянуті не були.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, у якій просив таке скасувати у частині відмови у задоволенні його позовних вимог та задовольнити позов у повному обсязі. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі, яка є обов`язковою для застосування національним судом.

Вважає, що неприйняття судом рішення про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , свідчить про відсутність ефективного захисту порушеного права позивача.

Відповідач Суховільська сільрада у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно застосовано пункт 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який передбачає першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. На переконання Суховільської сільради, зазначена норма не передбачає право вибору особою, яка підлягає під її дію, конкретної земельної ділянки чи земельних ділянок усіх категорій одночасно.

Окрім цього, судом безпідставно зроблено висновок про те, що на час виділення земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вони перебували в судовому спорі, оскільки на виконання рішення Городоцького районного суду Львівської області від 8 лютого 2018 року у справі 441/564/14 Суховільською сільрадою було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 9 грудня 2016 року «Про відведення земельних ділянок в порядку п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та заяви від 18 квітня 2017 року та 5 квітня 2017 року.

Станом на 18 квітня 2017 рік ОСОБА_1 надано земельну ділянку під садівництво (за межами населених пунктів) площею 0,1066 га, на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Львівській області № 13-4096/16-15-СГ від 23 квітня 2015 року.

На звернення ОСОБА_1 про виділення йому одночасно земельних ділянок двох категорій по вулиці Підлісній, що надійшло вперше 9 грудня 2016 року (під індивідуальне житлове будівництво та городництво), йому надано мотивовану відмову, про те що такі ділянки відсутні.

Рішенням Суховільської сільради № 584 від 22 лютого 2018 року «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва в с. Суховоля» ОСОБА_1 відмовлено у наданні земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 14 травня 2018 року звернувся до Городоцького районного суду Львівської області з позовом до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

31 березня 2017 року до Суховільської сільради звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із заявами про виділення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Підлісній між будинками в існуючому кварталі житлової забудови в с. Суховоля, які були зареєстровані належним чином та винесені на розгляд сесії до того часу, як стало відомо про наявність судового спору.

Перше засідання у зазначеній адміністративній справі було судом призначено на 21 червня 2017 року, а рішення № 351 та № 354 сесії Суховільської сільради прийнято 15 червня 2017 року. Тому твердження суду про те, що на час виділення земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вже було відомо про існування судового спору є хибними.

Третя особа ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі також просить скасувати рішення суду першої інстанції і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом невірно застосовано пункт 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка не передбачає право вибору особою, яка підлягає під його дію, конкретної земельної ділянки.

Висновки суду про те, що на час виділення земельної ділянки їй та ОСОБА_4 вони перебували в судовому спорі вважає такими, що не відповідають дійсності.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач у своєму позові не зазначив третіх осіб у справі, а саме її та ОСОБА_6 , хоча у позовним вимогах зазначено скасування рішень Суховільської сільської ради, які стосуються безпосередньо нас та наших майнових прав, а судом при їх залученні до участі у справі невірно встановлено їх адреси, чим було порушено право на захист своїх прав та інтересів.

Окрім того, рішення суду першої інстанції у справі оскаржено ОСОБА_2 , який не брав участі у справі. У своїй апеляційній скарзі він просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Підтримавши доводи, викладені у апеляційних скаргах Суховільської сільради та ОСОБА_3 , додатково обґрунтовує свої апеляційні вимоги тим, що 9 липня 2018 року ОСОБА_4 уклала з ним договір дарування земельної ділянки, яка їй належала на підставі рішення № 595 від 25 квітня 2018 року. Договір дарування посвідчений 9 липня 2018 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Бобеляк Т.В. за реєстровим № 4-844. Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка площею 0,088 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських приміщень і споруд (присадибна ділянка), яка розташована: АДРЕСА_1 - належить йому на праві приватної власності, а отже даним судовим рішенням порушено його право.

Станом на час подання позовної заяви ОСОБА_1 земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_4 , вже перебувала у її власності та майнове право було зареєстровано згідно з вимогами чинного законодавства.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду. Копію судового рішення він отримав у секретаря Суховільської сільради після того, як йому стало відомо про його наявність.

Представники позивача Ровенського В.Б. у ході апеляційного розгляду підтримали свої апеляційні вимоги та заперечили обґрунтованість вимог інших апелянтів. Просили скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити його позов у повному обсязі.

Представники інших осіб, що беруть участь у справі, у судовому засіданні апеляційного суду заперечили можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, задовольнивши їх апеляційні скарги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та в період з 21 жовтня 2014 року по 15 листопада 2015 року брав участь в антитерористичній операції і йому надано статус учасника бойових дій.

9 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Суховільської сільради із заявою про відведення йому земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва у відповідності до норм чинного законодавства із посиланням на приписи пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Суховільської сільради № 304 від 2 березня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Суховільської сільради, ОСОБА_7 оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 8 лютого 2018 року у справі № 441/564/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Скасовано рішення Суховільської сільради № 304 від 2 березня 2017 року «Про відмову ОСОБА_1 у наданні земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 » та зобов`язано Суховільську сільраду відповідно до вимог чинного законодавства України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 9 грудня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Суховільської сільради № 351 від 15 червня 2017 року надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва та городництва, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Рішенням Суховільської сільради № 354 від 15 червня 2017 року надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та городництва, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Рішенням Суховільської сільради № 454 від 9 листопада 2017 року затверджено детальне планування території земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 площею 0,880 га ОСОБА_4 та надано дозвіл на виготовлення проекту.

23 березня 2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до Суховільської сільради із заявами (вх. № 88, 89 а.с. 13-14 т.1), у яких просив відвести йому земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво по АДРЕСА_1 та ділянку сільськогосподарського призначення відповідно до норм чинного законодавства, до яких долучив копії посвідчення учасника бойових дій, довідки про поранення та довіреності.

5 квітня 2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до Суховільської сільради із заявою про долучення до заяв ОСОБА_1 та його представника про відведення земельних ділянок викопіювання з генерального плану с. Суховоля по вул. Підлісній (а.с. 15-16 т.1).

Рішенням Суховільської сільради № 584 від 22 лютого 2018 року після розгляду заяви ОСОБА_1 від 9 грудня 2016 року про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва в АДРЕСА_1 та з урахуванням рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 8 лютого 2018 року позивачу відмовлено у наданні земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Даючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як встановлено у ході апеляційного розгляду, 9 липня 2018 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_2 договір дарування земельної ділянки, яка їй належала на підставі рішення № 595 від 25 квітня 2018 року Суховільської сільради, право власності на яку зареєстровано 4 червня 2018 року Городоцькою районною державною адміністрацією Львівської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису на право власності: 26505205, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 6209, кадастровий номер земельної ділянки: :12:002:0111. Даний договір дарування посвідчений 9 липня 2018 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Бобеляк Т.В. за реєстровим № 4-844 (а.с. 98-100 т.1).

Таким чином, станом на час подання позовної заяви ОСОБА_1 27 червня 2018 року, вказана земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_4 і майнове право на неї було зареєстровано згідно з вимогами чинного законодавства. На час розгляду та вирішення спору судом першої інстанції власником зазначеної земельної ділянки був ОСОБА_2 .

Згідно із положеннями пункту 4 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_2 не був залучений до участі у справі, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 813/2755/18 безпосередньо стосується його прав та інтересів, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню з ухваленням нового рішення суду.

Відповідно до приписів частини 1 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом із тим, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС публічно-правовий спір спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із частиною 1 статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

Суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС).

При цьому, на переконання апеляційного суду, визначальним для визначення предметної юрисдикції справ є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника, а спір має приватноправовий характер у тому разі, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки, яка на час вирішення спору перебуває у власності ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , носять приватноправовий характер та регулюються нормами цивільного права.

Одночасно суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після своєї реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку не адміністративної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналіз зазначених обставин справи, на думку апеляційного суду, дає підстави вважати, що даний спір у цій частині позовних вимог не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів.

За правилами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень Суховільської сільради від 15 червня 2017 року № 351 «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_4 » та від 9 листопада 2017 року № 454 «Про затвердження детального планування території земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 » не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки цей спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту приватного права позивача. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13.

Частиною 1 статті 319 КАС встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238, цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у адміністративній справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень Суховільської сільради від 15 червня 2017 року № 351 «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_4 » та від 9 листопада 2017 року № 454 «Про затвердження детального планування території земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 » у зв`язку із тим, що такі вимоги підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Щодо позовних вимог ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасувати рішення Суховільської сільради від 15 червня 2017 року № 354 «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_3 » суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності регламентовано приписами статті 116 Земельного кодексу України (далі ЗК).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 ЗК).

Згідно із частиною 3 статті 116 ЗК безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у статті 118 ЗК.

Відповідно до частини 1 статті 118 ЗК громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина 2 статті 118 ЗК).

Згідно із частиною 4 статті 188 ЗК відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина 6 статті 118 ЗК).

Приписами частини 7 статті 118 ЗК передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Положеннями частини 9 статті 118 ЗК передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 10 статті 118 ЗК).

Таким чином, на переконання апеляційного суду, наведені приписи статей 116, 118 ЗК свідчать про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. Всі зацікавлені особи мають рівне право на розробку проектів землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 КАС позивачем слід вважати особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушуються права позивача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на користування чи власність на земельну ділянку Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суд повинен встановити у чому саме полягає порушення прав позивача рішенням відповідача.

На переконання апеляційного суду, оспорюване ОСОБА_1 рішення Суховільської сільради від 15 червня 2017 року № 354 «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_3 » не стосується його прав, свобод та інтересів, оскільки не перешкоджає отриманню ним дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та реалізації права на отримання спірної земельної ділянки у власність, а тому у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасувати рішення Суховільської сільради від 22 лютого 2018 року № 584 «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва в с. Суховоля» та зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 в межах норм, встановлених статтею 121 ЗК, апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 116, 118 ЗК, статтями 26, 33, 59 Закону № 280/97.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97 передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97 рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Разом із тим, згідно із приписами частини 2 статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 77 КАС передбачено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи оспорюване ОСОБА_1 рішення Суховільської ради № 584 від 22 лютого 2018 року, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Приймаючи рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва по АДРЕСА_1 , відповідач не навів на його обґрунтування жодної підстави, що не дає суду можливості дійти висновку про його обґрунтованість.

Окрім того, посилаючись на врахування рішення Городоцького районного суду Львівської області від 8 лютого 2018 року при ухваленні рішення № 584 від 22 лютого 2018 року, Суховільською сільрадою не було враховано того, що на той час таке судове рішення не набрало законної сили, що дає підстави для висновку про порушення при його прийнятті принципів добросовісності, своєчасності та розсудливості.

Адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Суховільської сільради від 22 лютого 2018 року № 584 «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва в с. Суховоля» не може вважатися обґрунтованим і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, оскаржуване позивачем ОСОБА_1 рішення Суховільської ради № 584 від 22 лютого 2018 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Суховільської сільради надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 в межах норм, встановлених статтею 121 ЗК, апеляційний суд зазначає таке.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Передача земельних ділянок у власність передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (технічної документації), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання.

Особа, зацікавлена в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність такі земельні ділянки.

Відповідно до частини 5 статті 308 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи, у заяві позивача від 9 грудня 2016 року (а.с. 22 т.2), а також у заявах його представника від 23 березня 2017 року (а.с. 13, 14 т.1) ОСОБА_1 не ставилося перед Суховільською сільрадою питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке у відповідності до вимог частини 7 статті 118 ЗК розглядається у місячний строк з наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивованої відмови у його наданні, а йшлося про відведення земельних ділянок у встановлених чинним законодавством розмірах.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що задоволення вимог про зобов`язання Суховільської сільради надати дозвіл позивачу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 можливий лише за умови звернення ОСОБА_1 до відповідача із відповідним клопотанням та при відсутності передбачених законом підстав для відмови у наданні такого дозволу, що позбавляє відповідача можливості діяти у межах адміністративного розсуду.

З огляду на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, які б давали суду правові підстави для такого висновку, у задоволенні наведених позовних вимог ОСОБА_1 також слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 813/2755/18.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області від 22 лютого 2018 року № 584 «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва та городництва в с. Суховоля».

Закрити провадження у адміністративній справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області від 15 червня 2017 року № 351 «Про надання дозволу на розробку детального планування території місцезнаходження земельної ділянки гр. ОСОБА_4 » та від 9 листопада 2017 року № 454 «Про затвердження детального планування території земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 ».

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 11 квітня 2019 року.