Справа № 826/16956/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 квітня 2019 року № 826/16956/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ - УКРАЇНА»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ - УКРАЇНА» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.07.2018 року № та № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи та запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня отримання ухвали надати суду відзив на позовну заяву та всі докази на їх підтвердження, які наявні у відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваних рішень. Так, позивач зазначив, що ним не було порушено строки сплати узгоджених сум грошових зобов'язань.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зазначивши, що вони винесені на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що ГУ ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ - УКРАЇНА».

За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено акт від 21.06.2018р. № 7970/26-15-12-13-20 (далі - Акт перевірки) та встановлено порушення граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість передбачених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, зокрема:

- по податковому повідомленні-рішенні (форма Р) № 14951405 від 26.03.2018р., дата операції 29.05.2018р., кількість днів порушення 49, сума боргу 23 635,35 грн., сума штрафних санкцій 4 727,07 грн. (20%);

- по податковому повідомленні-рішенні (форма Р) № 14951405 від 26.03.2018р., дата операції 24.05.2018р., кількість днів порушення 44, сума боргу 91 167,00 грн., сума штрафних санкцій 18 233,40 грн. (20%);

- по податковій декларації з податку на додану вартість № від 17.04.2018р., дата операції 29.05.2018р., кількість днів порушення 29, сума боргу 66 284,00 грн., сума штрафних санкцій 6 628,40 грн. (10%);

- по податковій декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2016р., дата операції 26.02.2016р., кількість днів порушення 27, сума боргу 21,30 грн., сума штрафних санкцій 2,13 грн. (10%);

- по податковій декларації з податку на додану вартість № від 18.02.2016р., дата операції 14.03.2016р., кількість днів порушення 13, сума боргу 21,30 грн., сума штрафних санкцій 2,13 грн. (10%);

- по податковому повідомленні-рішенні (форма Р) № 14951405 від 26.03.2018р., дата операції 23.04.2018р., кількість днів порушення 13, сума боргу 64 196,00 грн., сума штрафних санкцій 6 419,60 грн. (10%);

- по податковому повідомленні-рішенні (форма Р) № 14951405 від 26.03.2018р., дата операції 23.04.2018р., кількість днів порушення 13, сума боргу 2 088,00 грн., сума штрафних санкцій 208,80 грн. (10%).

05.07.2018р. позивачем були подані заперечення № 146/1-ю на Акт перевірки, які рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 16.07.2018р. № 33082/10-26-15-12-13-18 залишені без задоволення.

17 липня 2018 року, на підставі висновків Акта перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким за затримку (на 44 та 49 днів) строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 114 802,35 грн. (23 635,35 грн. + 91 167,00 грн.) застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 22 960,47 грн.

- № , яким за затримку (на 29, 27, 13, 13, 13 днів) строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 132 610,60 грн. (66 284,00 грн. + 21,30 грн. + 21,30 грн. + 64 196,00 грн. + 2 088,00 грн.) застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 13 261,06 грн.

Платіжним дорученням № 2997 від 31.07.2018р. позивачем було сплачено 4,26 грн. суми штрафних санкцій (2,13 грн. + 2,13 грн.) за ППР № від 17.07.2018р.

Отже в цій частині позивач погодився з встановленими порушеннями. Проте не погоджуючись з рештою встановлених порушень позивачем було подано відповідну скаргу.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України № 31765/6/99-99-11-03-01-25 від 28.09.2018р. податкові повідомлення - рішення від 17.07.2018 року № та № залишено без змін, а скарга без задоволення.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України) він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Погашенням податкового боргу вважається зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Судом встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2018р. № позивачу збільшив суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на суму 192 587,00 грн., з яких за податковим зобов'язанням 128 391,00 грн., за штрафними санкціями 64 196,00 грн.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Отже податковий обов'язок з перерахування суми податку до бюджету у визначений законом строк виникає у платника або в силу самостійного декларування відповідного податкового зобов'язання у поданій до контролюючого органу звітності, або за фактом закінчення процедури узгодження податкового зобов'язання.

Як передбачено п.п. 56.2, 56.3 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Згідно поштового конверту № 245 та роздруківки з сайту Укрпошти ППР № від 26.03.2018р. було отримано позивачем 30.03.2018р.

Судом встановлено, шо на вказане податкове повідомлення-рішення позивачем 04.04.2018р., тобто в межах десятиденного строку, було подано скаргу, яка рішенням ДФС від 07.05.2018р. № 15705/6-99-99-11-01-01-25 залишена без задоволення. Вказане рішення згідно поштового конверту № 460 та роздруківки з сайту Укрпошти було отримане позивачем 10.05.2018р. Отже, термін сплати грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 26.03.2018р. № , закінчився 20.05.2018 року.

Згідно з платіжними дорученнями від 29.05.2018р. № 2217 та № 2215 позивач сплатив 64 196,00 грн. та 128 391,00 грн. відповідно до ППР № від 26.03.2018р.

Згідно з п. 56.15 ст. 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Як передбачено пп. 56.17.2 п. 56.17 ст. 56 ПК України, процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги.

Таким чином, до з 09.04.2018р. і по 10.05.2018р. позивач не був зобов'язаний сплачувати суми грошового зобов'язання за ППР № від 26.03.2018р. у зв'язку з його оскарженням до контролюючого органу, а прострочка сплати грошового зобов'язання наступила з 21.05.2018 року.

Водночас суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що з урахуванням положень п. 56.19 ст. 56 ПК України строк оскарження податкового повідомлення-рішення від 26.03.2018р. № 5 до суду сплив 11.06.2018р., тобто до даного строку сума грошового зобов'язання в розмірі 192 587,00 грн. вважається не узгодженою, а отже строк її сплати не був пропущений.

Пункт 56.19 ст. 56 ПК України передбачає платника податків оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання. Однак, п. 57.3 ст. 57 ПК України визначає відлік десятиденного строку сплати нарахованої суми грошового зобов'язання з наступного дня після отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Тобто відтермінування строку сплати грошового зобов'язання на період оскарження податкового повідомлення-рішення наступає лише у разі фактичного застосування платником податків відповідної процедури оскарження, доказів чого позивачем суду не надано.

У відповідності до пункту 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно вказаної норми розмір штрафних санкцій залежить від кількості днів прострочки. В даному випадку з огляду на невірне визначення відповідачем кількості днів прострочки, ним було невірно застосовано штрафну санкцію у розмірі 20 відсотків суми податкового боргу. До функцій суду не входить нарахування та визначення суми штрафів, що застосовуються до платників податків.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 17 липня 2018 року № , яким за затримку саме на 44 та 49 днів (з 26.03.2018р.) строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 22 960,47 грн. є неправомірним та підлягає скасуванню.

Що стосується несвоєчасної сплати податкового зобов'язання по податковій декларації з податку на додану вартість № від 17.04.2018р. на суму 66 284,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 203.1 ст. 203 ПК України сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Судом встановлено, що податкова декларація з податку на додану вартість № від 17.04.2018р. на суму 66 284,00 грн. до податкового органу направлена 17.04.2018р.

Згідно платіжного доручення № 1124 податкове зобов'язання в розмірі 66 284,00 грн. сплачене 17.04.2018р. Призначення платежу «ПДВ за березень 2018р.».

Таким чином, строк по сплаті суми податкового зобов'язання (10 днів) не порушено, тому підстави для накладення штрафу в розмірі 6 628,40 грн. відсутні.

У своїх запереченнях відповідач посилається на пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Однак, відповідач не надав суду жодних пояснень та доказів на підтвердження того, що з урахуванням вимог ст.89 ПК України платіжні доручення на сплату поточних податкових зобов'язань з податку на додану вартість за березень 2018 року направлялись на погашення існуючого податкового боргу, як власне і доказів наявності у позивача такого боргу станом на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Водночас суд зазначає, що відповідальність у вигляді штрафу, передбачена статтею 126 ПК України, застосовується до платника податку у разі невнесення платником податків (податковим агентом, представником платника податку, банком на підставі податкової поруки) у встановлений цим кодексом строк, податку (збору), визначеного таким платником податків у податковому розрахунку.

Водночас, згідно з підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що Податковим кодексом України розмежовуються такі поняття як «сплата податку» та «погашення податкового боргу».

За правилами пункту 87.9 статті 89 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, законодавець наділив правом податковий орган застосовувати штраф до платника податку згідно зі статтею 126 ПК України у випадку сплати суми грошового зобов'язання, зазначеної в платіжному дорученні з затримкою сплати, проте не наділив правом податковий орган застосовувати штраф при виконанні пункту 87.9 статті 89 ПК України в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Виходячи з вищенаведеного, навіть у випадку погашення відповідачем раніше існуючого податкового боргу позивача за рахунок своєчасно сплачених ним грошових зобов'язань за платежем «податок на додану вартість» є дією відповідача, а не позивача, а тому суд приходить до висновку що в діях позивача у випадку застосування п. 87.9 статті 89 ПК України відсутній склад податкового правопорушення, яке полягає у несвоєчасній сплаті грошових зобов'язань за платежем «податок на додану вартість» за відповідні періоди, що у свою чергу свідчить про неправомірність застосування штрафних санкцій, передбачених статтею 126 ПК України за несвоєчасну сплату таких зобов'язань.

У той же час, як вказано самим позивачем у позовній заяві, платіжним дорученням № 2997 від 31.07.2018р. ним було сплачено 4,26 грн. суми штрафних санкцій згідно ППР № від 17.07.2018р.

Отже, в цій частині позивач погодився з встановленими порушеннями. Проте помилково просить скасувати вказане рішення повністю, не погоджуючись з рештою встановлених порушень.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення рішення № 3 від 17 липня 2018 року в частині застосування штрафу у розмірі 13256,80 гривень ( 13261,06 - 4,26 = 13256,80) та, відповідно, до часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору..

Згідно з ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В позовні заяві позивач просить стягнути з відповідача 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подавалось.

Представництво інтересів в суді ТОВ «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ - УКРАЇНА» здійснював адвокат Ткач В.Д. відповідно до договору про надання правничої допомоги від 01.02.2018 року, опису робіт, Ордера серії КВ № 368941 від 16.10.2018р. та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія № 005353.

Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги від 01.02.2018 року за надані послуги замовник виплачує виконавцеві плату за фактично надані послуги по результатам прийнятого та набраного законної сили рішення.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 7 997,60 грн. понесених судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (99,97% від 8000 грн).

Також суд також стягує на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 761,47 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (99,97% від 1 762 грн) .

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17.07.2018 року № .

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17.07.2018 року № в частині застосування штрафу у розмірі 13 256,80 гривень.

4. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕФ ЕС МАККЕНЗІ - УКРАЇНА» (03680, м. Київ, вул. М. Грінченка 2/1, БЦ «Протасів»; ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 1 761,47 гривень (одна тисяча сімсот шістдесят одна грн. 47 коп.) та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7 997,60 гривень (сім тисяч дев'ятсот дев'яносто сім грн. 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій