Справа № 820/5099/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 820/5099/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

за участю представника позивача Шинкарчука А.В.,

представника відповідача Лютянського М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 (повний текст складено 01.10.2018, головуючий суддя І інстанції Заічко О.В., м.Харків) по справі № 820/5099/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (далі - ТОВ "Укрнафтогазресурс") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.02.2018 № , № , № .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 по справі № 820/5099/18 задоволено адміністративний позов:

- скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 02.02.2018 № , № , № , які винесені відносно ТОВ "Укрнафтогазресурс";

- стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ТОВ "Укрнафтогазресурс" у розмірі 1762,00 грн.;

- стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 40078,84 грн.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням ДФС у Харківській області було проведено планову виїзну перевірку - ТОВ "Укрнафтогазресурс" з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, соціального внеску за період з 01.07.2015 по 30.09.2017.

За результатами проведеної перевірки складено акт №24210/20-40-13-03/35314646 від 11.12.2017, яким, в тому числі, зафіксовано порушення позивачем п.п.168.1.2, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України. (т.1 а.с.21-32)

Не погодившись із висновками проведеної перевірки, позивачем було направлено до податкового органу заперечення на акт перевірки, які залишено без розгляду, про що повідомлено листом відповідача від 17.04.2018 №15703/10/20-40-13-03-23. (т.1 а.с.33-40, 41-42)

На підставі висновків проведеної перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.02.2018: (т.1 а.с.43-53)

- №, яким на підставі п.126.1 ст.126, п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 691855,29 грн., а саме: за податковим зобов'язанням - 592762,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 21600,57 грн. та пеня - 77492,17 грн.;

- №, яким на підставі п.126.1 ст.126, п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 1824627,92 грн., а саме: за податковим зобов'язанням - 444930,21 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1114832,48 грн. та пеня - 264865,23 грн.;

- № , яким на підставі п.126.1 ст.126, п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 272905,83 грн., а саме: за податковим зобов'язанням - 126837,71 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 97135,44 грн. та пеня - 48932,68 грн.

Позивачем було оскаржено вказану податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак скаргу позивача рішенням Державної фіскальної служби України №19679/6/99-99-11-02-01-15 від 07.06.2017 було залишено без розгляду. (т.1 а.с.54-62)

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що розглядом справи встановлено та матеріалами справи підтверджено саме відсутність з боку позивача повторності правопорушень, оскільки така повторність могла б бути встановлена та виражатись у наявності актів інших перевірок та відповідними податковими повідомленнями-рішеннями, проте, окрім вищевказаного акту перевірки та прийнятих податкових повідомлень-рішень, які є предметом даної справи, інших не встановлено, а також, встановлено саме порушення позивача, що виразилось у несвоєчасності сплати нарахованих зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, і це не заперечується позивачем, ТОВ "Укрнафтогазресурс", як податковим агентом, було несвоєчасно сплачено податок з доходів фізичних осіб.

Вказане підтверджується відомостями, встановленими під час перевірки, платіжними дорученнями (т.1 а.с.151-190, 192-205), інтегрованими картками платника за формою №15 за податком з доходів фізичних осіб (т.1 а.с.64-87), а також витягами з електронного кабінету платника податків (т.2 а.с.27-37).

При цьому позивач зазначає, що така несвоєчасна сплата була обумовлена фінансовими труднощами, через що нарахування заробітної плати та орендної плати за землю здійснювалось в належні строки, але їх виплата разом із перерахуванням податку з доходів фізичних осіб здійснювались із простроченням.

Згідно із п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положеннями ст.16 ПК України визначено обов'язки платників податків, в тому числі, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно із п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначено положеннями ст.168 ПК України.

Відповідно до п.п.168.1.1, 168.1.2, 168.1.5, 168.1.6 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Згідно із п.110.1 ст.110 ПК України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Положеннями п.111.2 ст.111 ПК України передбачено, що фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно ж із п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 ПК України.

Положення ст.127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст. 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 10 листопада 2015 року у справі № 813/6793/13-а та від 22 березня 2016 року у справі № 813/6774/13-а.

При цьому позивач наполягає на тому, що сплата податку з доходів фізичних осіб відбулась несвоєчасно, однак відповідні суми податку були перераховані одночасно із виплатою заробітної плати та орендної плати за землю, які також сплачувались несвоєчасно.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта з посиланням на правову позицію викладену Верховним Судом в постанові від 22 травня 2018 року по справі №820/6437/16, оскільки у зазначеній справі судами встановлено сам факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

У цій справі позивач не вчинив порушення вимог ст. 127 Податкового кодексу України, а саме виплату доходу на користь платника без попередньої або одночасної сплати нарахованого та утриманого з цих доходів податку. виплату

Враховуючи вище викладене застосування норми ст. 127 Податкового кодексу України контролюючим органом є протиправним.

Дана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.09.2018 року по справі №805/3649/17.

Оскільки під час судового розгляду не було встановлено повторності порушення позивачем щодо перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб протягом 1095 днів, які зафіксовані контролюючим органом в акті перевірки та відповідно в повідомленнях-решеннях, то податковий орган безпідставно застосовано до позивача штрафні санкції за несвоєчасне перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в розмірі 50% та 75%.

Додатково слід відмітити, що відповідно до п.116.2 ст.116 ПК України за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що Європейським судом з прав людини у рішенні від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї (CASE OF PEDERSEN AND BAADSGAARD v. DENMARK (Application no. 49017/99)).

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 по справі №813/4430/16, рішенні від 05.03.2018 по справі № 800/301/17.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог позивача , а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 по справі № 820/5099/18 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 по справі № 820/5099/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко А.О. Бегунц