Справа № 540/2230/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 р.м. ОдесаСправа № 540/2230/18
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Кравченка К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонський області про стягнення грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області грошове забезпечення за період з 07.11.2015 року по 14.11.2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що у період з 07.11.2015 року по 14.11.2015 року позивач фактично працював на посаді оперуповноваженого Новокаховського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області. Однак, під час звільнення з лав Національної поліції позивачу не нараховано та не сплачено суму грошового забезпечення, передбаченого ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку із чим він вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2018 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд, касаційний суд вказав на те, що судами попередніх інстанцій не досліджено всі зібрані у справі докази, які необхідні для встановлення обставин. Зокрема, не оцінено докази щодо виконання позивачем з 7 по 14 листопада 2015 року службових обов'язків в поєднанні з приписами статті 43 Конституції України, за якими кожному гарантується законом право на своєчасне отримання грошової винагороди за працю.

Під час нового розгляду справи, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено. Суд стягнув з Головного управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по 14 листопада 2015 року в сумі 1938,40 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток, однак в судове засідання вони не з'явились, від апелянта та третьої особи надійшли заяви про розгляд за їх відсутності, відповідне клопотання заявлене і позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 18 серпня 1996 року.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області від 06.11.2015 року №396 о/с майора міліції ОСОБА_2 звільнено з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).

Вказаний наказ прийнято відповідно до пунктів 10 та 11 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Разом з цим, не погоджуючись із звільненням з органів внутрішніх справ, позивач оскаржив вказаний наказ до суду.

Так, Постановою Херсонського окружного адміністративного суду по справі №821/3723/15-а від 26 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області №396 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС. Поновив ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Новокаховського міського відділу УМВС з 06 листопада 2015 року. Зобов'язав Головне управління Національної поліції в Херсонській області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» у Новокаховському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області та видати з цього приводу відповідний наказ. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Постанова набрала законної сили 22 липня 2016 року.

При цьому, судовим рішенням по справі №821/3723/15-а встановлено, що 27.10.2015 року позивачем подано начальнику УМВС України в Херсонській області рапорт про бажання продовжувати службу в лавах Національної поліції України та 06.11.2015 року подано відповідачу заяву про бажання проходити службу в поліції. Також судом встановлено факт несення позивачем служби в новоствореному органі - Новокаховському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області.

Матеріали справи містять Журнал єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, розпочатий Новокаховським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області 07.11.2015 року, досліджуючи який, судом встановлено, що позивач виїжджав у складі слідчо-оперативної групи на події, які зафіксовано у вказаному журналі.

Висновком службового розслідування за інформацією викладеною в доповідній записці СЮЗ ГУНП, затвердженим т.в.о. начальника ГУНП в Херсонській області полковником міліції Мєрковим А.І. 02.02.2016 року підтверджено здійснення службових обов'язків ОСОБА_2 з 07.11.2015 року по 14.11.2015 року.

Факт виконання позивачем службових обов'язків після винесення наказу про звільнення не заперечується відповідачами, якими також не спростовано належними доказами факт подання позивачем заяви про бажання працювати в поліції.

Позивач, вважаючи, що він фактично відпрацював в період часу з 07.11.2015 року по 14.11.2015 року на посаді оперуповноваженого Новокаховського відділу ГУНП в Херсонській області, звернувся з даним адміністративним позовом до ГУНП в Херсонській області про стягнення не нарахованого та не сплаченого йому грошового забезпечення за вказаний період роботи.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично продовжував виконувати службові обов'язки поліцейського на посаді оперуповноваженого та під час виконання яких позивач був впевнений, що призначений на посаду в Новокаховський відділ поліції ГУНП в Херсонський області у період з 07.11.2015 року по 14.07.2015 року, а тому не нарахування йому заробітку за вказаний період порушує права позивача на належне грошове забезпечення.

У зв'язку із чим, врахувавши всі встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із ч. 1 ст. 48 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до п. 9 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно із п. 10 Розділу XI Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Разом з цим, згідно із ч. 2 ст. 56 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Частинами 1, 2 ст. 94 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 4 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Разом з цим, відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Інструкції про порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року №499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби. Грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно із пп. 1.5 Інструкції від 31.12.2007 року №499 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом першої інстанції вірно враховано, що фактичне виконання позивачем службових обов'язків поліцейського на посаді оперуповноваженого Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонський області у період з 07.11.2015 року по 14.07.2015 року підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій справі.

Зазначені обставини в силу ст. 78 КАС України додатковому доказуванню не підлягають.

Крім того, допитані в якості свідків ОСОБА_4, який працював на посаді оперативного працівника відділу боротьби з незаконним обігом наркотичних речовин Новокаховського ГУНП в Херсонській області та ОСОБА_5, який працював в Новокаховському ГУНП в Херсонській області надали покази, що ОСОБА_2 у період з 07.11.2018 року по 14.11.2018 року виконував службові обов'язки в Новокаховському ГУНП в Херсонській області.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про наявність підстав для нарахування грошового забезпечення за вказаний період роботи є цілком обґрунтованими та відповідають чинному законодавству.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

За змістом п. 5 Порядку від 08.02.1995 року №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітна плата працівника.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

Враховуючи викладене, оскільки чинним законодавством гарантується право особи, фактично допущеної до роботи, на оплату праці, доводи позивача про протиправне не нарахування заробітку за певний період робіт знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача відповідного розміру грошового забезпечення на користь позивача.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції повною мірою з'ясовані обставини справи, висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

К.В. Кравченко