Справа № 826/9369/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Справа № 826/9369/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Папова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного

товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

Ірклієнка Юрія Петровича

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича (далі - відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не включення даних про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в AT «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок коштів Фонду та незатвердженні загального реєстру вкладників відповідно до наданого Уповноваженою особою переліку вкладників, що містить дані позивача, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду Валендюка В.С. включити дані про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в AT «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок коштів Фонду за договором від 05.02.2015 р. № 68797, поточний рахунок № 2620.6.221081.001;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду Валендюка В.С. надати до Фонду додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_2, якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами в AT «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок коштів Фонду;

- зобов'язати Фонд затвердити загальний реєстр вкладників відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду Валендюком В.С. оновленого переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, до якого буде включений позивач;

- зобов'язати Фонд здійснити відшкодування позивачу коштів за договором від 05.02.2015 р. № 68797, поточний рахунок № 2620.6.221081.001 за рахунок коштів Фонду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що уповноважена особа наділена компетенцією щодо здійснення перевірки правочинів банку, що кошти на рахунок позивача надійшли під час визнання банку проблемним, що призвело до збільшення витрат Фонду на відшкодування гарантованих сум вкладникам, що у реквізитах договору, укладеного між позивачем і ТОВ «БК Виконроб» допущено помилку, а тому відсутні підстав для включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на отриманого гарантування за рахунок Фонду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, наполягаючи на тому, що він є вкладником у розумінні чинного законодавства та має право на отримання гарантованого відшкодування його вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що кошти на його рахунок у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» були залучені до запровадження тимчасової адміністрації і відповідачем не доведено ані того, що такі гроші не вносилися, ані внесення їх з порушенням вимог законодавства, що операції позивача з ТОВ «БК Виконроб» взагалі знаходяться поза межами спірних правовідносин між ним та банком, що зарахування коштів на рахунок позивача у період віднесення банку до категорії проблемних не є підставою для невизнання за ним права на отримання гарантованого відшкодування за його вкладом, оскільки відповідна постанова НБУ є банківською таємницею.

Крім того, апелянт зазначає, що судом не було розглянуто питання про долучення до матеріалів справи наказу Уповноваженої особи від 16.11.2018 р. № 165, на який суд посилається у своєму рішенні, що в суду взагалі не було підстав для прийняття даного докази через порушення процесуального порядку його подання, що судом не було надано оцінки доказам, поданим стороною позивача.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 20.11.2018 р. по справі № 820/1317/16.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, та зазначає, що Уповноважена особа наділена винятковими повноваженнями здійснювати перевірку правочинів банку для забезпечення інтересів фізичних осіб та ефективного виведення банку з ринку, що в договорі позивача з ТОВ «БК Виконроб» вказано рахунок, який йому відкрито пізніше, і що Банком подано заяву до правоохоронних органів, за якою порушено кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19.01.2015 р. Правлінням НБУ було прийнято постанову № 34/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії проблемних».

05.02.2015 р. між позивачем і ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір у формі анкети-заяви № 68797, за умовами якого клієнт підписанням даної анкети акцептував та приєднався до публічної пропозиції АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на укладання договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України, а також погодився з тим, що ця Анкета разом з вищевказаною публічною пропозицією та додатками до неї становить між Клієнтом та Банком Договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки.

Відповідно до умов вказаного договору банк відкрив клієнту поточний рахунок № 1001 у гривнях, на який 05.02.2015 р. від ТОВ «БК Виконроб» на рахунок позивача надійшли кошти (платіжне доручення від 05.02.2015 р. № 160).

17.09.2015 р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних».

На підставі зазначеної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.09.2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18.09.2015 р. до 17.12.2015 р. включно, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській О.С.

17.12.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

На підставі зазначеної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 18.12.2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

11.11.2015 р. позивач звернувся до Уповноваженої особи з вимогою вказати причину невнесення його персональних даних до реєстру на виплату сум відшкодування коштів за вкладами та внести його у зазначений реєстр.

19.11.2015 р. листом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» позивача було повідомлено, що виплати гарантованого відшкодування за договором карткового банківського рахунку будуть здійснюватися у період ліквідації банку.

06.01.2016 р. та 15.03.2016 р. позивач звертався до Уповноваженої особи із заявами про визнання його кредитором.

16.03.2016 р. позивач звернувся до Фонду зі скаргою, в якій зазначив, що на його звернення не було жодної реакції і що до реєстру на виплату гарантованого відшкодування його не включено.

Листом від 22.03.2016 р. № 3-037310/4154 Уповноважена особа повідомила позивача про те, що наразі триває перевірка правочинів, укладених банком та перевірка наявності правових підстав розміщення коштів на його рахунку, з урахуванням обмежень в діяльності банку, встановлених у зв'язку з визнанням його проблемним.

27.04.2016 р. позивачем було надано Уповноваженій особі певні документи на підтвердження правомірності надходження коштів на його рахунок.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 р. № 1703 змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Валендюку Владиславу Сергійовичу з 05.09.2016 р.

07.12.2016 р. позивач звернувся до Уповноваженої особи із заявою про включення його до реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

19.12.2016 р. листом № 3-037610/12969 Уповноважена особа повідомила позивача про те, що Комісією здійснюється розгляд підстав для розблокування правочинів.

16.02.2017 р. Уповноваженою особою прийнято наказ № 20/1 про створення Комісії з перевірки правочинів на предмет наявності підстав для застосування нікчемності.

22.03.2017 р. позивач звернувся до Уповноваженої особи із заявою, в якій просив повідомити причини не включення його до реєстру вкладників.

Листом від 29.03.2017 р. № 3-071313/1861 Уповноважена особа повідомила позивача повідомлено про виявлення нікчемних правочинів, які призвели до збільшення гарантованої суми відшкодування Фондом.

24.03.2017 р. позивач звернувся до Фонду із заявою, в якій просив письмово повідомити про причини не включення саме його до реєстру вкладників.

Листом від 27.04.2017 р. № 43-036-8945/17 позивача було повідомлено, що подана Уповноваженою особою пропозиція щодо включення його до переліку вкладників повернута на доопрацювання.

16.11.2018 р. Уповноваженою особа Фонду Ірклієнком Ю.П. прийнято наказ «Про затвердження висновків Комісії з перевірки правочинів на предмет наявності підстав для застосування нікчемності» №165, згідно з яким у зв'язку зі встановленням Комісією з перевірки правочинів на предмет наявності підстав для застосування нікчемності (створеної відповідно до наказу від 16.02.2017 р. № 20/1), викладеною в Акті від 16.11.2018 р., що правочини по перерахуванню коштів з рахунків юридичних осіб на рахунки фізичних осіб, є нікчемними у відповідності до положень пунктів 7, 9 частини 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вирішено затвердити результати проведеної перевірки правочинів (договорів) на предмет наявності підстав для застосування нікчемності, що є нікчемними викладені в Акті Комісії з перевірки правочинів на предмет наявності підстав для застосування нікчемності від 16.11.2018 р.

В акті Комісії з перевірки правочинів на предмет наявності підстав для застосування нікчемності від 16.11.2018 р. встановлено, що правочини (транзакції) по перерахуванню ТОВ «БК Виконроб» коштів на рахунки фізичних осіб та подальше перерахування коштів на депозитні рахунки фізичних осіб є нікчемними за ознаками ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»:

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; (п. 7 ч. 3 ст. 38)

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства, (п. 9 ч. 3 ст. 38).

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. № 14 (далі - Положення № 14).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

У ст. 12 Закону № 4452-VI передбачено, що виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду.

Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

У ч. 1-3, 5-6 ст. 27 Закону № 4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частинами 2, 3 статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до п.п. 3-6 розділу ІІІ Положення № 14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

У п.п. 2, 4, 6 розділу IV Положення № 14, Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

На підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз вищенаведених законодавчих положень надає підстави стверджувати, що правовою підставою для включення особи до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), є наявність у неї права на відповідний вклад, що має підтверджуватись банківським документом про внесення (перерахування) коштів на її рахунок.

Разом з тим, Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Втім, при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

У свою чергу, правочин є нікчемним відповідно до закону, за наявності підстав, виключний перелік яких регламентовано частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI.

При цьому, положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 826/1476/15, та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов'язковою для врахування колегією суддів при вирішенні даної справи.

Отже, єдиною та необхідною умовою для не включення осіб (клієнтів банку) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв'язку з нікчемністю відповідного правочину є наявність підстав, виключний перелік яких регламентовано ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, судова колегія також приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у вказаному рішенні, щодо кола обставин, які належить встановити суду у справах даної категорії, а саме: 1) на якій підставі кошти потрапили на рахунок позивача; 2) які саме умови договору, укладеного між позивачем і Банком, передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг) прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами Банку; 3) на якій підставі позивачу відмовлено у включенні до переліку вкладників; 4) який саме правочин за твердженням Уповноваженої особи є нікчемним та на який конкретно пункт частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI вона при цьому посилається.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд встановив, що кошти на рахунку позивача, щодо якого його не було включено до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування вкладів за рахунок Фонду, що є предметом даного спору, надійшли на рахунок позивача від іншої особи - ТОВ «БК Виконроб» (підтверджується відповідним платіжним дорученням від 05.02.2015 р. № 160 та випискою по особовому рахунку позивача, выдповыдачами не спростовано), до початку віднесення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних та до запровадження тимчасової адміністрації (18 вересня 2015 року).

При цьому, апеляційним судом враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 20.11.2018 р. по справі № 820/1317/16 при вирішенні спору щодо включення особи до переліку вкладників саме АТ «Банк «Фінанси та Кредит», які набули право на отримання гарантованого відшкодування за рахунок Фонду. У вказаному судовому рішенні ВП ВС дійшла висновку, що особа підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI, оскільки кошти на її рахунок у вказаному банку надійшли до початку віднесення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації.

Крім того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачами не було надано жодних належних та допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів, які б надавали підстави вважати, що кошти на рахунку позивача у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не є вкладами, а позивач - вкладником банку у розумінні ст. 2 Закону № 4452-VI.

Також судом не встановлено, а відповідачами не доведено, що будь-які умови договору, укладеного між позивачем і Банком, передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами Банку.

Крім того, відповідачами не доведено наявності будь-якої з правових підстав, чітко визначених частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI, для віднесення до нікчемного договору, укладеного між позивачем і банком, та/або правочину із зарахування коштів на його банківській рахунок.

При цьому, доводи відповідачів щодо нікчемності правочину (транзакції) із зарахування коштів на рахунок позивача ґрунтуються на припущеннях щодо дроблення вкладу іншої фізичної особи, але такі доводи не надають виключних правових підстав для невизнання права позивача на отримання гарантованого відшкодування за його вкладом.

Водночас, рішення суду, відповідно до змісту ст. 242 КАС України, повинно бути законним і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи відповідачів про те, що кошти на рахунок позивача були залучені під час визнання банку проблемним та наявності обмежень і заборон певних видів його діяльності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки рішення НБУ по віднесенню банку до категорії проблемного є банківською таємницею відповідно до ст. 75 Закону № 4452-VІ, а отже, воно не могло бути відомо позивачу.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 р. по справі № 826/18031/14.

Посилання відповідачів на наявність помилок у реквізитах в договорі позики, укладеному між позивачем і ТОВ «ВК Виконроб», судова колегія до уваги не приймає, оскільки правовідносини між позивачем і вказаним товариством з обмеженою відповідальністю не є предметом цього спору. При цьому, кошти від ТОВ «ВК Виконроб» надійшли для позивача та були залучені Банком на його рахунок на умовах відповідного договору, укладеного безпосередньо між позивачем і Банком, що у відповідності до вимог Закону № 4452-VI надає достатні та необхідні правові підстави для визнання таких коштів вкладом, а позивача - вкладником.

Твердження відповідача - Уповноваженої особи про те, що за фактом встановлених обставин вона звернулася до правоохоронних органів з відповідною заявою про злочин, є необґрунтованими, оскільки ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження суду не було надано доказів наявності відповідного вироку суду, що набрав законної сили.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи відповідачів, колегія суддів вважає, що вони не підтверджують ані правомірності не включення Уповноваженою особою позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів на їх рахунках Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, ані нікчемності правочину із зарахування коштів на його банківський рахунок та/або договору, укладеного між ним та Банком.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що починаючи з листопада 2015 року, упродовж майже двох років, позивач, звертаючись із заявами, скаргами, листами до відповідачів, намагався з'ясувати причини не включення його до переліку вкладників та, відповідно до загального реєстру, і фактичного позбавлення права на отримання гарантованого відшкодування, але жодна з його вимог так і не знайшла належного правового реагування, порушене майнове право позивача не було захищене та відновлено.

Разом з тим, матеріали справи, не містять доказів вжиття Уповноваженою особою визначених законодавством заходів для забезпечення реалізації права позивача на отримання гарантованого відшкодування, а саме - складання та подання до фонду інформації про позивача як вкладника банку, що набув право на отримання вказаного відшкодування за рахунок Фонду.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги лист від 27.04.2017 р. № 43-036-8945/17, яким позивача було повідомлено, що подана Уповноваженою особою пропозиція щодо включення його до переліку вкладників повернута на доопрацювання, але з цього приводу зазначає, що даний лист, як і всі інші листи-відповіді на заяви, скарги та звернення позивача містить загальні фрази, без викладення чітких обставин щодо не включення безпосередньо позивача до відповідного переліку, і відомості щодо взагалі надходження від Уповноваженої особи до Фонду будь-яких пропозицій про виплату позивачу відшкодування за його вкладом не підтверджується жодними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем - Уповноваженою особою було допущено протиправну бездіяльність щодо не включення відомостей про позивача до переліку вкладників банку, які мають право на отримання гарантованої суми відшкодування за їх вкладами, що зумовлює необхідність відновлення права позивача шляхом зобов'язання відповідача-2 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», який має право на відшкодування коштів за його вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тому адміністративний позов у цій частині позовних вимог підлягає задоволенню.

Приходячи до такого висновку, колегія суддів також зазначає, що відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов'язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв'язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Разом з тим, з приводу решти позовних вимог, які заявлені позивачем до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, колегія суддів зазначає, що такі позовні вимоги є передчасними на стадії виниклих правовідносин, оскільки обов'язок Фонду вчинити певні дії щодо включення особи до реєстру вкладників та здійснення їй відшкодування гарантованої суми по її вкладу в банку виникає після отримання відповідного переліку від Уповноваженої особи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 20.11.2018 р. по справі № 820/1317/16.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково.

Разом з тим, апеляційний суд також приймає до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було розглянуто питання про долучення до матеріалів справи наказу Уповноваженої особи від 16.11.2018 р. № 165, що в суду не було підстав для прийняття даного докази через порушення процесуального порядку його подання, та не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 20.11.2018 р. по справі № 820/1317/16.

Отже, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню частково.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судова колегія встановила, що відповідно до квитанцій від 27.07.2017 р. № 19 та від 30.08.2017 р. за подання позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1280,00 грн. та 640,00 грн. /Т.1 а.с.5, 44/, відповідно до квитанції від 18.01.2019 р. за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 5760,00 грн., що відповідає ставкам судового збору, встановленим у Законі України «Про судовий збір» у відповідній редакції.

Враховуючи те, що апеляційним судом фактично задоволено дві із заявлених позивачем п'яти позовним вимог, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб понесені ним судові витрати у розмірі: (1280,00 грн. + 640,00 грн. + 5760,00 грн.)) : 5) х 2 = 3072,00 грн.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Юрія Петровича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Креди» щодо не включення до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за їх вкладами за рахунок Фонду гарантування фізичних осіб, ОСОБА_2 за його вкладом.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про включення ОСОБА_2 до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати в розмірі 3072,00 (три тисячі сімдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: