Справа № 703/3878/17
Суддя: Опалинська О. П.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/3878/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі Харченко М.О.

розглянувши в залі суду в м. Сміла адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання неправомірною бездіяльності субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання неправомірною бездіяльності субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 8 листопада 2017 року ним було подано до Смілянської міської ради заяву про отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га в приватну власність для ведення індивідуального садівництва за адресою вул. Трипільська в м. Сміла. До заяви були подані документи, передбачені п. 6 ст. 118 ЗК України. Однак, після спливу місячного терміну, так і на момент подачі позовної заяви до суду результати розгляду вищевказаної заяви позивачу невідомі, в звязку з чим змушений звернутися до суду з позовною заявою в якій просить, визнати неправомірною бездіяльність Смілянської міської ради щодо неприйняття рішення передбаченого п. 7 ст. 118 ЗК України за результатами розгляду його заяви від 8 листопада 2017 року та зобовязати Смілянську міську раду розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га в приватну власність для ведення індивідуального садівництва в м. Сміла по вул. Трипільська.

Під час розгляду справи позивачем було змінено підставу позову, а саме, з урахуванням того, що рішенням Смілянської міської ради від 26 грудня 2017 року йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га в приватну власність для ведення індивідуального садівництва у звязку з невідповідністю наміру містобудівній документації, просив суд визнати протиправним рішення сесії Смілянської міської ради від 26 грудня 2017 року №62-128/VII щодо відмови у наданні такого та зобовязати відповідача, повторно розглянути його заяву щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, прийнявши одне з відповідних рішень, передбачених п. 7 ст. 118 ЗК України.

22 жовтня 2018 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду клопотання позивача про зміну предмету позову задоволено.

В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав до суду заяву в якій розгляд справи просить проводити без його участі, на задоволенні позовної заяви з урахуванням зміни предмету позову наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, у відзиві, направленому на адресу суду проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що рішення Смілянської міської ради прийнято відповідно до вимог Земельного кодексу України. Єдиною підставою прийняття рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою є невідповідність місця розташування земельної ділянки наміру містобудівної документації. Зазначив, що розпорядженням представника Президента України №20 від 6 квітня 1992 року затверджено генеральний план міста Сміла , що визначає розвиток території населеного пункту. Рішенням міської ради №21-2 від 26 лютого 2002 року затверджено генеральний план м. Сміла, відповідно до якого на земельній ділянці орієнтовною площею 0,12 га на яку подавалася заява позивачем не передбачено використання земель з цільовим призначенням « для індивідуального садівництва». Згідно положень ДБН-360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» затверджених наказом Держкоммістобудування 17 квітня 1992 року №44 садівницькі поселення мають розміщуватися за межами населених пунктів. Будівництво нових садівницьких районів в межах міста не допускається. Відтак, в звязку з тим, що земельна ділянка на яку подавалася заява позивачем не відповідає Генеральному плану міста Сміла , що в свою чергу підтверджує невідповідність місця розташування земельної ділянки, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд вивчивши та дослідивши адміністративну справу, вважає позовну заяву такою що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України,Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із п. «б» ч. 1 ст. 81, ч. 6, ч. 7 ст. 118 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України повноваження щодо передачі у власність або користування земель сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктами 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином для отримання земельної ділянки безоплатно у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого компетентним органом приймається рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в наданні такого дозволу, яка має бути вмотивованою.

Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні встановлено, що 8 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянської міської ради з заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га в приватну власність для ведення індивідуального садівництва за адресою вул. Трипільська в м. Сміла (а.с. 3).

Положеннями статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до п. 1 ст. 59 зазначеного вище Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішенням Смілянської міської ради №62-128/VII від 26 грудня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва по вул. Трипільська в звязку з невідповідністю наміру містобудівній документації (а.с. 19).

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ЗК України, підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, аналогічна підстава закріплена частиною 4 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Виходячи з аналізу вказаних законодавчих положень у системному їх зв'язку, суд приходить до висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано надано відмову у наданні дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою у звязку з невідповідністю наміру містобудівній документації, яка не підтверджена належними доказами та невідповідає критеріям обґрунтованості, які визначені ст. 2 КАС України, відтак, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання такої відмови протиправною.

Зокрема у тексті рішення від 26 грудня 2017 року відсутнє обґрунтування підстав невідповідності наміру містобудівній документації виділення спірної земельної ділянки.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що із аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України вбачається, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розроблення проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Разом з тим, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідно до ст.123 ЗК України, відноситься до виключних повноважень органу місцевого самоврядування.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, суд може зобовязати відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, при повторному розгляді вказаного питання відповідач в обовязковому порядку повинен враховувати висновки цього судового рішення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На думку суду, в даному випадку суб'єктом владних повноважень порушено принцип юридичної визначеності, який є невід'ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Сутність принципу правової визначеності Європейський суд з прав людини визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем при відмові позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки дотримані були не в повному обсязі, що, в свою чергу, зумовило необхідність звернення позивача за захистом своїх порушених прав до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 вказаного Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач доводи позивача щодо протиправності відмови Смілянської міської ради в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не спростував та правомірність своїх дій суду не довів.

Відтак, на підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 139 КАС України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви до суду.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 77, 139, 241-245 КАС України, ст.ст. 3, 40, 81, 116, 118, 121, 123 Земельного кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання неправомірною бездіяльності субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати рішення Смілянської міської ради №62-128/VII від 26 грудня 2017 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га в приватну власність для ведення індивідуального садівництва по вул. Трипільська в м. Сміла протиправним.

Зобовязати Смілянську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га в приватну власність для ведення індивідуального садівництва по вул. Трипільська в м. Сміла відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

Стягнути із Смілянської міської ради на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду, особами, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом тридцяти днів з моменту його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: Смілянська міська рада Черкаської області, вул. Незалежності, 37, м. Сміла Черкаська область.

Головуючий О.П.Опалинська