Справа № 819/3432/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2019 року

Київ

справа №819/3432/15

адміністративне провадження №К/9901/23861/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Бевзенка В. М.,

за участі:

секретаря судового засідання Гулової О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача і третьої особи Кавунця В.В.,

представника Міністерства юстиції України Чіковані О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 819/3432/15

за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, про скасування наказу та поновлення на роботі, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2016 року (судді Ходачкевич Н.І., Данилевич Н.А., Дерех Н.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року (судді Костів М.В., Бруновська Н.В., Шавель Р.М.),

І. Суть спору

1. У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС), про визнання протиправним і скасування наказу голови ДФС № 3421-о від 26 жовтня 2015 року про поновлення на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС.

2. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в оскарженому наказі не зазначено конкретних підстав для звільнення, критерії очищення влади на неї не поширюються, а звільнення проведено з порушенням встановленого законом порядку.

3. Позивач зазначила, що подала заяву від 11 березня 2015 року про те, що до неї не застосовуються визначені Законом України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади» (далі - Закон № 1682-VII) заборони. Висновку за наслідками перевірки, у якому йшлося б про недостовірність відомостей щодо встановлених законом обмежень не було, звільнення відбулося на підставі звіту про результати проведення перевірки, що суперечить частині 14 статті 5 Закону № 1682-VII.

4. Твердить, що ДПА України та ДПС України не формували податкової політики, а лише здійснювали її (формування політики здійснював Мінфін та Міністерство доходів і зборів), а тому на посаді в органі, який формував податкову політику, позивач пропрацювала менше 1 року (з 10 червня 2013 року по 22 лютого 2014 року).

5. Зазначила, що 12 лютого 2014 року подала заяву про звільнення з посади за власним бажанням, але цю заяву було проігноровано. Додала також, що критерії, встановлені Законом № 1682-VII, на неї не поширювались і це встановлено судовим рішенням у справі № 826/407/15.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

6. ОСОБА_4 працювала в органах податкової служби з 1993 року. З 21 березня 2007 року позивач працювала на посаді начальника Могилів-Подільської ОДПІ, з 19 грудня 2011 року переведена на посаду заступника начальника Могилів-Подільської ОДПІ, з 22 лютого 2012 року призначена в порядку переведення на посаду заступника голови державної податкової служби у Тернопільській області; з 10 червня 2013 року переведена на посаду першого заступника начальника Головного управління Міністерства доходів у Тернопільській області; з 07 вересня 2015 року переведена до ГУ ДФС, на посаду першого заступника начальника ГУ ДФС.

7. 11 березня 2015 року позивач подала голові комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом № 1682-VII, у якій ствердила про відсутність щодо неї заборон, визначених частинами третьою, четвертою статті 1 цього Закону і надала згоду на проведення перевірки.

8. 01 квітня 2015 року щодо позивача розпочато перевірку, а 20 жовтня 2015 року складено Звіт про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС норм Закону № 1682-VII. Згідно з цим звітом позивача включили до переліку осіб, на яких поширюються визначені Законом № 1682-VII критерії та запропоновано голові ДФС невідкладно вжити заходів щодо звільнення з посад зазначених осіб.

9. 27 жовтня 2015 року ДФС скерувала Міністерству юстиції України (далі - Міністерство) зауваження до звіту, у яких покликається на невідповідність звіту вимогам Закону № 1682-VII, оскільки особи, які працювали в органах податкової служби, але які не формували державної політики, не підпадають під заборони, визначені законом. Тому рекомендації звіту ДФС вважає незаконними і такими що суперечать закону та не підлягають виконанню.

10. Між тим, наказом № 3421-о від 26 жовтня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_4» Голова ДФС звільнив ОСОБА_4 з посади першого заступника начальника ГУ ДФС з підстав, передбачених Законом № 1682-VII на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та звіту про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС норм Закону № 1682-VII, пункту 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року.

11. Таку позицію відповідач пояснив необхідністю виконати вказівки Міністерства як головного органу, відповідального за проведення перевірки відповідно до Закону № 1682-VII.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

12. Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 04 лютого 2016 року позов задовольнив.

13. Визнав протиправним та скасував наказ Голови ДФС № 3421-о від 26 жовтня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_4». Поновив ОСОБА_4 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС.

14. Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28 вересня 2016 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

15. Рішення судів мотивовані тим, що для застосування до особи процедури «люстрації» необхідно, щоб остання своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяла у їх здійсненні), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Януковичем В.Ф., підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. Відтак суди зазначили, що відповідач не надав доказів вчинення позивачем таких дій.

16. Також суди зауважили, що Закон № 1682-VII та постанова Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади», якою, з-поміж іншого, затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (далі - Порядок № 563), визначають алгоритм дій керівника органу владних повноважень та його структурного підрозділу (служба персоналу) стосовно процедури «люстрації», а також дій посадової службової особи (працівника).

17. У цьому зв'язку зазначено, що результати перевірки мають бути викладені у висновку, який в цьому випадку є обов'язковим, як і ознайомлення з ним особи, щодо якої проводилася перевірка. Такий висновок, відповідно до статті 5 Закону № 1682-VII, може оскаржуватися до суду. Натомість позивача звільнили з посади на підставі звіту про результати перевірки щодо виконання ДФС норм Закону № 1682-VII. Висновок за результатами перевірки не складався, що є порушенням конституційних приписів і гарантій, а також принципів проведення люстрації.

18. Крім того суди зазначили, що для застосування заборон, визначених частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII, особа повинна відповідати критеріям визначеним у статті 3 зазначеного Закону. Відповідно до трудової книжки, у зазначений в Законі № 1682-VII період ОСОБА_4 перебувала на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Тернопільській області менше одного року, а саме з 10 червня 2013 року по 22 лютого 2014 року. Щодо інших посад, які позивач займала до призначення на посаду заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Тернопільській області, то суди попередніх інстанцій, проаналізувавши норми статей 6, 16 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон № 3166-VI), Положення про Державну податкову службу України, дійшли висновку, що право формувати державну політику, тобто право законодавчої ініціативи при розробці проекту нормативно-правового акта, має орган державної виконавчої влади лише із статусом міністерства, інший орган державної виконавчої влади без статусу міністерства має повноваження виключно щодо реалізації державної політики.

IV. Касаційне оскарження

19. У касаційній скарзі Міністерство, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

20. В обґрунтування касаційної скарги Міністерство зазначило, що висновки судів першої та апеляційної інстанції ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм закону і наслідком такого тлумачення є те, що дія Закону № 1682-VII не поширюється всі податкові та митні органи, які існували з 2011 року до утворення Міністерства доходів і зборів.

21. Зазначило, що з огляду на неодноразову реорганізацію державних органів в податковій і митній сфері у період з 25 лютого 2010 року до 22 лютого 2014 року функціонували: Державна митна служба України, Державна податкова адміністрація України, Державна податкова служба України, Міністерство доходів і зборів України.

22. З травня 2014 року функціонує ДФС. Міністерство твердить, що всі зазначені органи без виключень та обмежень підпадають під дію Закону № 1682-VII та охоплюються визначенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику. У період, визначений частиною першою статті 3 Закону № 1682-VII (25 лютого 2010 року - 22 лютого 2014 року) ОСОБА_4 працювала на посадах (які за критерієм, визначеним у пункті 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII підпадають під очищення влади): заступник голови ДПС у Тернопільській області (22 лютого 2012 року - 10 червня 2013 року (475 днів); перший заступник начальника ГУ ДФС (10 червня 2013 року - 22 лютого 2014 року (258 днів).

23. Сумарно позивач обіймала зазначені посади 733 дні, тобто більше року, що поряд з наведеним вище свідчить про наявність підстав для застосування до позивача обмежень, визначених Законом № 1682-VII. Міністерство наголошує, що звільнення відбулося не на підставі звіту, а на підставі Закону № 1682-VII.

24. Позивач подала заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначила, що оскаржені рішення судів законні та обґрунтовані, а доводи Міністерства безпідставні. Зокрема позивач зауважила, що 12 лютого 2014 року вона подала заяву про звільнення з посади за власним бажанням, проте цю заяву керівництво ДФС проігнорувало. Тому твердить, що доводи Міністерства про те, що на неї як на заступника начальника Головного управління Міндоходів у Тернопільській області поширюється критерії очищення влади, визначені пунктом 4 частини другої статті 3 Закону № 1682-VII, є помилковими. У цьому зв'язку позивач зазначила, що ці обставини встановлено також постановою у справі № 826/407/15.

V. Релевантні джерела права та акти їх застосування

25. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26. За змістом пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП однією з підстав припинення трудового договору є підстави, визначені Законом України «Про очищення влади».

27. За змістом частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

28. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

29. За частиною другою цієї статті очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

30. Згідно з частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

31. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: <…> 6) начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; <…> 10) інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування; <…>.

32. Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: <…> 8) керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; <…>.

33. Згідно з частиною восьмою статті 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

34. Згідно з пунктом 8 Порядку № 563 (у редакції, чинному на дату виникнення спірних відносин) особа, яка підлягає перевірці, зобов'язана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу власноручно написану заяву (далі - заява) про те, що до неї не застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 1 або про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно з додатком 2.

35. За пунктом 10 Порядку повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частиною третьою або четвертою статті 1 Закону.

36. Відповідно до пунктів 2, 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:

1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;

2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

37. Закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

VI. Позиція Верховного Суду

38. У справі встановлено, що спірний наказ прийнято на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП, Закону № 1682-VII, звіту від 21 жовтня 2015 року про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС норм Закону № 1682-VII, пункту 6 витягу з протоколу №116 засідання Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року.

39. З обставин справи висновується, що спірний наказ ДФС винесла після того, як Міністерство перевірило стан виконання вказаним відомством вимог Закону № 1682-VII. За наслідками тієї перевірки Міністерство констатувало, що, зокрема, до позивача, з огляду на посади які вона обіймала у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, застосовується заборона, визначена частиною третьої статті 1 Закону № 1682-VII.

40. Критерій, за яким посади, які обіймала позивач, визнано такими, що дають підстави застосувати до неї заборону, передбачену частиною третьої статті 1 Закону № 1682-VII, як можна виснувати зі встановлених обставин справи, є пункт 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII.

41. Суди попередніх інстанцій, коли скасовували спірний наказ ДФС, вказали на дві обставини, які, на їхню думку, свідчать про протиправність цього рішення: 1) посаду першого заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Тернопільській області позивач обіймала менше року (з 10 червня 2013 року по 22 лютого 2014 року); 2) спірний наказ винесено не на підставі висновку ДФС за наслідками перевірки (проведення якої передбачено статтею 5 Закону № 1682-VII).

42. Щодо посад, які обіймала позивач, то тут треба зауважити, що до того, як її призначили на посаду першого заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Тернопільській області, вона працювала на інших керівних посадах, які, на думку колегії суддів, в розумінні Закону № 1682-VII передбачають застосування (до осіб, які їх займали) заборон, передбачених частиною третьої статті 1 Закону № 1682-VII.

43. Зокрема, суди попередніх інстанцій встановили, що з 22 лютого 2012 року позивач призначена в порядку переведення на посаду заступника Голови Державної податкової служби у Тернопільській області.

44. Колегія суддів не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, якого вони дійшли на підставі аналізу статей 6, 16 Закону № 3166-VI, про те, що «центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику» (за пунктом 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII) може бути лише орган державної виконавчої влади зі статусом міністерства.

45. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року № 584/2011 (чинного до 18 березня 2013 року) ДПС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр). ДПС України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, а також державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері.

46. З огляду на правовий статус Державної податкової служби України, її завдання та функції (у сфері податкової політики), а також її місце у системі органів виконавчої влади у зіставленні з основними засадами очищення державної влади, а також критеріями здійснення очищення влади, визначеними у статтях 1, 3 Закону № 1682-VII, посада заступника Голови Державної податкової служби у Тернопільській області (як територіального (регіонального) органу Державної податкової служби України) є такою, що дозволяє (зобов'язує) застосувати до особи, яка її обіймала, заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII.

47. Стосовно того, що спірний наказ видано не на підставі висновку ДФС, то в обсязі встановлених в цій справі обставин та правового регулювання цих відносин колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій в цій частині теж ґрунтуються на помилковому тлумаченні і застосуванні норм законодавства.

48. Перебування на посаді/посадах (більше року), які зазначено, зокрема, у пункті 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII, передбачає безумовне застосування заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII.

49. За цим Законом, особа у визначений строк повинна сама подати заяву про те, що вона перебуває на такій посаді. Якщо протягом цього строку заяви подано не буде, така особа підлягає звільненню.

50. У цій справі суди встановили, що позивач подала заяву, у якій вказала, що на неї не поширюється заборона, передбачена частино третьою статті 1 Закону № 1682-VII.

51. Суди попередніх інстанцій зазначили, що на посаді першого заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Тернопільській області (яка охоплюється критерієм, визначеним у пункті 8 частини першої, пунктом 4 частини другої статті 3 Закону № 1682-VII), позивач працювала менше року, тому заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII на неї не поширюється.

50. Втім, такий висновок ґрунтується на тому, що до цього періоду (перебування на посадах, які охоплюються критеріями, визначеними у частині першій статті 3 Закону № 1682-VII) не зараховано періоду перебування позивача на посаді заступника Голови Державної податкової служби у Тернопільській області, що з огляду на наведені мотиви, є помилковим.

51. У справі не встановлено скільки сумарно позивач працювала на вказаних двох посадах. Міністерство зазначило, що більше року (733 дні), однак суди цієї обставини не досліджували, відтак дійшли передчасного висновку в цій частині.

52. Стосовно доводів позивача про подання заяви про відставку, то в цій справі зазначеної обставини суди, рішення яких є предметом касаційного перегляду, не досліджували. У касаційній скарзі Міністерство зауважило про застосовність до позивача критерію, визначеного у пункті 4 частини другої статті 3 Закону № 1682-VII, однак, як можна виснувати зі змісту касаційної скарги, вказало на це як на ще одну підставу для застосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII.

53. Подання позивачем заяви про відставку та застосовність у зв'язку з цим критерію, передбаченого у пункті 4 частини другої статті 3 Закону № 1682-VII, було предметом дослідження у справі 826/407/15. Водночас, судячи зі встановлених у цій справі обставин, критерієм для застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII, слугував пункт 8 частини першої статті 3 цього Закону, за яким подання заяви про відставку (що мало б значення при вирішенні питання про застосовність критерію, визначеного у пункті 4 частини другої статті 3 Закону № 1682-VII) не має юридичного значення.

54. Щодо необхідності висновку ДФС (за наслідками перевірки повідомлених відомостей) як необхідної умови для звільнення на підставі пункту 7-2 частини першої статті 36 КЗпП, то в аспекті спірних правовідносин такі твердження судів, на думку колегії суддів, теж помилкові. Сам факт перебування на посадах, зазначених у частині першій статті 2, частині першій статті 3 Закону № 1682-VII (більше року) вказує на наявність критеріїв для застосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII. Обов'язком керівника ДФС є прослідкувати/проконтролювати за тим, щоб виконати вимоги Закону № 1682-VII. Тобто у випадку перебування особи на посаді, яка охоплюється критерієм, передбаченим пунктом 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII, підставою для звільнення є вимога вказаного Закону (частина третя статті 1 Закону № 1682-VII), а не висновок ДФС за наслідками перевірки відомостей, які зазначила позивач. Водночас, те, що позивач зазначила, що не підпадає під критерії очищення влади, не звільняє ДФС від обов'язку це перевірити. Відповідач цієї вимоги не виконав, однак Міністерство як орган, уповноважений Законом № 1682-VII на забезпечення проведення перевірки виявив цю обставину, відтак повідомив про це керівникові ДФС.

55. Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

56. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

VII. Судові витрати

57. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

2. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

В. М. Бевзенко