Справа № 808/1203/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1203/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року (головуючий суддя Конишева О.В.)

у справі № 808/1203/18

за позовом Приватного підприємства «Виробничо комерційна фірма «ЕЛІТ- ДІЗАЙН»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «ЕЛІТ- ДІЗАЙН» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 23.03.2018 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем надані всі необхідні документи та пояснення, що підтверджують реальність господарських операцій позивача з ТОВ «ЛІАГРО ОСОБА_1»,ТОВ «СЕЙЛІНГ ГРУП», ТОВ «ОСОБА_2 КОМПАНІ», спірні податкові повідомлення-рішення порушують права та охоронювані законом інтереси підприємства у сфері публічно-правових відносин.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивоване тим, що умови виникнення права на податковий кредит, а саме реальне здійснення операцій з придбання послуг з метою їх використання оподаткованих операціях та оформлення операцій відповідними документами первинного бухгалтерського обліку, підтверджені належним та допустимими доказами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. Відповідач наполягає на встановлених ході перевірки обставин, що свідчать про нереальність здійснення господарських операцій - відсутність первинних документів, відсутність матеріально-технічних ресурсів у виробника товару та пояснення свідків з приводу реальності господарських операцій з контрагентами, які отримані з матеріалів досудового розслідування, тому вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з додержанням вимог діючого законодавства.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає винесене судом першої інстанції рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Відповідачем апеляційному суду подано письмові клопотання про залучення до матеріалів справи ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 у справі № 209/3986/18, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_3 (засновника ТОВ «Ліагро сервіс груп») від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України, закрито кримінальне провадження у звязку із закінченням строків давності. Вказаною ухвалою встановлено, що ОСОБА_3 вчинив пособництво у фіктивному підприємництві, тобто придбанні (перереєстрації) субєкта підприємницької діяльності юридичної особи ТОВ «Ліагро сервіс груп», що в подальшому надало змогу невстановленим особам використовувати реквізити ТОВ «Ліагро сервіс груп» з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала в наданні послуг іншим субєктам підприємницької діяльності в конвертації безготівкових коштів в готівку та незаконному формуванню їм податкового кредиту з податку на додану вартість.

Також подано клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, згідно яким слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.10.2017 за фактом порушення вимог податкового законодавства службовими особами ПП «ВКФ Еліт-дізайн» за ознаками ч.3 ст.212, ч.1 ст.205 КК України. У ході судового розслідування встановлено, що службові особи ПП «ВКФ Еліт-дізайн» у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, діючи умисно, з метою ухилення від сплати податків, шляхом проведення нібито фінансово-господарських операцій з підприємствами з ознаками фіктивності, в тому числі, з ТОВ «Ліагро сервіс груп»,ТОВ «Сейлінг груп» умисно ухилились від сплати ПДВ та податку на прибуток. Під час досудового розслідування проведено судову почеркознавчу експертизу по ТОВ «Ліагро сервіс груп». Відповідно до висновку експерта підписи від імені засновника ТОВ «Ліагро сервіс груп» ОСОБА_3 у документах фінансово-господарської діяльності ПП «ВКФ Еліт-дізайн» (договір № 1612-01 від 16.12.2016, видаткові накладні № ЛГ-1219023 від 19.12.2016, № ЛГ-1219022 від 19.12.2016) виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідач з цього приводу зазначає, що висновок експерта має суттєве значення для вирішення справи по суті, оскільки підтверджує обставини, викладені в акті перевірки від 03.03.2018, на підставі висновків якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Позивач проти приєднання до матеріалів справи поданих відповідачем документів заперечує, вважає, що відповідач не довів, як можуть вплинути на прийняте судом рішення надані відповідачем додаткові докази, приймаючи до уваги також положення ч.4 ст.72 КАС України. Крім того, в судовому засіданні представником позивача зазначено про оскарження в апеляційному порядку ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 у справі № 209/3986/18.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем - Головним управлінням ДФС у Запорізькій області здійснено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «ВКФ «ЕЛІТ-ДІЗАЙН» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2016 рік та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ЛІАГРО ОСОБА_1» та ТОВ «СЕЙЛІНГ ГРУП» за грудень 2016 та з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «ОСОБА_2 КОМПАНІ» за березень 2017 року та в частині подальшої реалізації отриманих товарів (робіт, послуг), за результатами якої складено акт № 133/08-01-1 4-06/33011339 від 03.03.2018.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст. 135 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2016 рік на загальну суму на суму 343 830 грн.

п.п.14.1.36, п.п.14.1.181, п.п.14.1.231, п.14.1 ст.14, п.44.1 сг.44, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення з податку на додану вартість за грудень 2016 року та березень 2017 року на суму 553 905 грн.

До таких висновків контролюючий орган дійшов, виходячи з того, що на адресу ПП «ВКФ «ЕЛІТ - ДІЗАЙН» його контрагентами «ЛІАГРО ОСОБА_1»,ТОВ «СЕЙЛІНГ ГРУП», ТОВ «ОСОБА_2 КОМПАНІ» здійснювались нереальні господарські операції з причин відсутності у вказаних підприємств необхідних умов для здійснення господарської діяльності, а саме: відсутність достатнього трудового ресурсу, відсутність основних фондів виробничих та складських активів, транспортних засобів та відсутність в ланцюгу формування податкового кредиту номенклатури товару, який реалізовано ПП «ВКФ «ЕЛІТ - ДІЗАЙН».

На підставі акту перевірки від 03.03.2018 № 133/08-01-1 4-06/33011339 ГУ ДФС у Запорізькій області винесено податкові повідомлення-рішення:

№ НОМЕР_2 від 23.03.2018, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств в сумі 429 787,50 грн., у т.ч. за основним платежем 343 830,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 85 957,50 грн.;

№ НОМЕР_1 від 23.03.2018, яким завищено суму відємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 553 905,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність означених податкових повідомлень-рішень.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

За визначенням, наведеним в пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, що діяла на момент здійснення позивачем спірних господарських операцій), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість підлягає зясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

За приписами п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України обєктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

У відповідності до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.3 ст.200 ПК України).

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абз.1-3 п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом встановлено, що позивач за перевіряємий період мав фінансово - господарські операції з ТОВ «ЛІАГРО ОСОБА_1»,ТОВ «СЕЙЛІНГ ГРУП», ТОВ «ОСОБА_2 КОМПАНІ».

На час здійснення господарських операцій з позивачем вказані контрагенти мали статус юридичної особи, платників податку на додану вартість, що свідчить про наявність спеціальної податкової правосубєктності у контрагентів позивача в ході виконання договорів купівлі-продажу будівельних матеріалів з позивачем, а саме: TOB «ЛІАГРО ОСОБА_1» (постачальник) - договір купівлі продажу № 1612-01 від 16.12.2016, TOB «ОСОБА_2 КОМПАНІ» (постачальник) - договір купівлі продажу № 0315/01 від 15.03.2017, ТОВ «СЕЙЛІНГ ГРУП» (постачальник) - договір купівлі-продажу будматеріалів № 12/12-01 від 12.12.2016.

Факт виконання означених договорів підтверджений поданими позивачем до контролюючого органу документами, які були досліджені також судом першої інстанції, а саме: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні документи, які підтверджують рух активів у процесі здійснення цих господарських операцій і зміни у власному капіталі позивача, а також складеними та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

Використання придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем у своїй господарській діяльності відповідачем не заперечується, підтверджено наданими позивачем до матеріалів справи договорами підряду № 010/172 від 23.05.2016 та № 014/173 від 23.05.2016, які укладені між КП «Управління капітального будівництва» та ПП «ВКФ «ЕЛІТ-ДІЗАЙН» на здійснення будівельних та інших робіт. Умови вказаних договорів виконанні у повному обсязі. Сплата податків згідно з вказаними договорами здійснена позивачем згідно з нормами чинного законодавства, що підтверджується відповідною реєстрацією податкових накладних та первинними документами позивача. Усі будівельні матеріали, яки використані при виконанні вказаних договорів поставлені підприємствами - контрагентами, діяльність яких відповідач ставить під сумнів.

Під час перевірки контролюючим органом не встановлено, що надані під час перевірки первинні документи оформлені з порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту, не відповідають вимогам чинного законодавства. Також відповідачем не встановлено порушень при відображенні вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському обліку товариства.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з поданих позивачем документів на підтвердження виконання вказаних договорів, апеляційний суд вважає, що ці документи є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій з поставки товару, руху активів у процесі здійснення господарських операцій та зміни у власному капіталі позивача.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару (купівлі-продажу) меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагента ґрунтуються виключно на податковій інформації стосовно контрагентів позивача і також висновків, що вказані контрагенти позивача в періоди, що перевірялися, фактично не могли здійснювати фінансово-господарські операції в задекларованих обсягах, в тому числі здійснювати поставки товарів на адресу ПП «ВКФ «ЕЛІТ-ДІЗАЙН» через відсутність необхідних умов для здійснення господарської діяльності (відсутність достатнього трудового ресурсу, відсутність основних фондів виробничих та складських активів, транспортних засобів та відсутність в ланцюгу формування податкового кредиту номенклатури товару, який реалізовано ПП «ВКФ «ЕЛІТ - ДІЗАЙН»).

Апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, твердження відповідача, що відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності з придбання, зберігання та подальшої реалізації товару є свідченням неможливості поставки (продажу) позивачеві певного товару.

Чинним законодавством України не передбачено, яке конкретно майно та інші матеріальні ресурси та умови повинні бути наявні у платника податків для здійснення певної діяльності.

Крім того, слід зазначити, що жодною нормою законодавства України не передбачений обовязок платників податків покупців товарів (робіт, послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо звітування до податкових органів, відомостей про походження дані товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо.

Позивач, як сторона за відповідним господарським договором, рівноцінний учасник договірних правовідносин, не може впливати та контролювати діяльність свого контрагента, відповідати за дотриманням таким контрагентом вимог законодавства, сплату податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-якого з постачальників у ланцюгу постачання, зокрема, шляхом позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

До того ж, ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Твердження відповідача, що аналізом ЄРПН не встановлено факт придбання контрагентами позивача товару, який реалізований позивачу, не можуть бути прийняті, оскільки товар міг бути придбаний в інші (попередні) періоди, а також із залученням третіх осіб, які не є платниками ПДВ, що відповідачем фактично не досліджувалось.

Також, згідно п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, п.3 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.4 розділу ІІІ Порядку №727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на інформацію щодо контрагента позивача, що не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи відповідача жодним чином не спростовують реальності здійснення господарських операцій позивача з переліченими вище контрагентами, висновки контролюючого органу фактично є припущеннями, оскільки ґрунтуються виключно на аналізі податкової інформації.

Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу тверджень відповідача, що надані позивачем товарно-транспортні накладні не підтверджують одержання позивачем будівельних матеріалів, так як маса вантажу, яка вказана у товарно-транспортних накладних, не відповідає масі, яку може перевезти вказаний автомобіль.

Відповідно до п. 6.4. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, передбачено, що при навантаженні вантажу здійснюється його зважування або рахування місць (чи штук). Вантаж приймається без перевірки маси, якщо він поданий для перевезення у спеціальних кузовах чи контейнерах при наявності на них пломб Замовника. Крім того, він може бути прийнятий за масою, яку оповістив Замовник.

Нормами п.8.3. Правил передбачено, що при перевезеннях вантажів контроль за своєчасним прибуттям транспорту протягом дня, регулювання його розстановки, подачі під завантаження, використання транспорту, що звільнився, у зворотному напрямку, облік завантаження, часу прибуття та відправлення рухомого складу виконується Перевізником або Замовником залежно від прийнятої ними схеми перевезень.

В спірному випадку замовниками бути постачальники позивача - TOB «СЕЙЛІНГ ГРУП», TOB «АЛЬМІКС ГРУП» та TOB ЛІАГРО ОСОБА_1», які і вносили відповідні дані в товарно-транспортні накладні, позивач же не був стороною договорів на перевезення вантажу, а був лише одержувачем вантажу, який відповідав його замовленню.

При цьому судом встановлено, відповідачем не спростовано, що всі будівельні матеріали розвантажені на території позивача без будь-яких зауважень, у звязку з чим, позивачі підтвердив про їх одержання.

Стосовно посилання відповідача на одержану ним інформацію по пересуванню автошляхами України транспортних засобів д/н НОМЕР_3 та АЕ5952ІЕ, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно листу ГУ Національної поліції в Запорізькій області від 21.02.2018 № 286/2/01-2018 комплекси відеофіксації транспортних засобів здійснюють фіксацію номерних знаків ТЗ, їх автоматичне розпізнавання та перевірку за розшуковими реєстрами. Розпізнавання за маркою, моделлю, кольором вказані комплекси не здійснюють. Таким чином враховуючи, що транспортні засобі, на які наданий запит відповідачем, не знаходяться у розшуку, вказана відповідь не є належним доказом, що автомобілі НОМЕР_3 та АЕ5952ІЕ не пересувалися по автошляхам України у визначений час.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України не доведено обґрунтованості висновків щодо взаємовідносин позивача з визначеними вище контрагентами, відповідно, порушення позивачем податкового законодавства, що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З приводу посилань контролюючого органу на кримінальні провадження, які розслідуються по ст. 205, 212 Кримінального кодексу України, і в яких фігурують ТОВ «ЛІАГРО ОСОБА_1», ТОВ «СЕЙЛІНГ ГРУП», апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто без наявності зазначених у ч.6 ст.78 КАС України судових рішень, які набрали законної сили і встановлювали б відповідні обставини, матеріали кримінального провадження самі по собі не мають доказової сили для даної адміністративної справи.

В даному випадку відповідний вирок суду стосовно посадових осіб ТОВ «СЕЙЛІНГ ГРУП» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.205, 2012 КК України, відсутній.

Також на час прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та винесення судом першої інстанції рішення у даній справі було відсутнє відповідне судове рішення у кримінальній справі стосовно посадової особи ТОВ «ЛІАГРО ОСОБА_1».

Стосовно прийнятої Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська ухвали від 22.12.2018 у справі № 209/3986/18, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_3 (засновника ТОВ «ЛІАГРО ОСОБА_1») від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України, закрито кримінальне провадження у звязку із закінченням строків давності, апеляційний суд вказує на неможливість прийняття цієї ухвали в якості доказів на підтвердження наведених відповідачем доводів з огляду на її оскарження в апеляційному порядку у Дніпровському апеляційному суді за поданою представником ПП «ВКФ «ЕЛІТ-ДІЗАЙН» апеляційної скарги.

Таким чином, окремі документи з матеріалів кримінального провадження за відсутності вироку, ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які у встановленому законом порядку набрали законної сили, не можуть вважатися доказом, на який податковий орган вправі посилатися в обґрунтування безтоварності операції.

Виходячи в вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України не доведено обґрунтованості висновків викладених в акті перевірки, за результатами якого винесено податкові повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року у справі № 808/1203/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко