Справа № 360/3326/18
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року справа №360/3326/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Кобець О.А., за участю представника відповідача Матусевича Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 р. у справі № 360/3326/18 (головуючий І інстанції Н.М. Басова) за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4.) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУ НП в Луганській області), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у задоволені заяви стосовно підготовки та подання до органів Пенсійного фонду документів для призначення пенсії позивачу за вислугу років; зобов'язати відповідача підготувати та направити до органів Пенсійного фонду необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач у позовних вимогах не ставив питання про призначення пенсії, оскільки оскаржував бездіяльність відповідача щодо відмови у здійсненні «підготовчих дій». Відповідач незаконно відмовив в направлені документів до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що при призначенні пенсії за вислугу років враховуються лише календарна вислуга, без включення вислуги в пільговому обрахуванні. Вислуга років позивача складає 27 років 1 місяць (21 рік 08 місяців 29 днів + 05 років 04 місяці 01 день). Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХХІІ (далі - Закон № 2262-XII), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначених у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1 -2 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 роки 6 місяців і більше. Отже, позивач має необхідну вислугу для призначення пенсії за вислугу років. Апелянт вважає відмову відповідача протиправною, оскільки він перебрав на себе повноваження органу Пенсійного фонду України, не посилаючись про наявність чи відсутність заяви позивача про призначення пенсії. Апелянт зазначає, що пільговий стаж позивача повинен включатися до загального стажу служби та розраховуватися відповідно до вимог абз.27 пп. «в», абз.4 пп. «г» п.3 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок № 393). Із аналізу Закону № 2262-XII та Порядку № 393 випливає, що останні не ставлять в залежність набуття прав на пенсію за вислугу років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги. Нормами не встановлено виключень про те, що роки вислуги в пільговому розрахунку не можуть застосовуватися до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а впливають лише на розмір пенсії.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Позивач у судове засідання не з'явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 23.04.2015 (а.с.20-22,30,48).

Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 09.02.2016, позивач у період з 10.08.1998 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ; з 07.11.2015 по 29.04.2016 проходив службу в Національній поліції (а.с.16,18-19).

Позивача звільнено з Національної поліції на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням, що підтверджується наказом від 29.04.2016 №281 о/с та рапортами (а.с.65,67-70).

Відповідно до витягу з наказу від 29.04.2016 №281 о/с, вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складає: 21 рік 08 місяців 29 днів (а.с.45, 63).

07.09.2018 позивач звернувся до ГУНП в Луганській області з заявою, в якій просив змінити пункт наказу від 29.04.2016 №281 о/с в частині зарахування вислуги років на день звільнення з урахуванням календарного та пільгового обчислення підполковника поліції ОСОБА_4 а також з метою реалізації конституційного права на пенсію, відповідно до вимог ч.1 ст.1, ст.12, ст.17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", п.4.1.6 Постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 №3720 та п.3 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393, позивач просив відповідача зарахувати йому пільгову вислугу років до періоду часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, скласти відповідний розрахунок вислуги років, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), а також повідомити його про право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «а» ч.1 ст.12 вищевказаного Закону, з урахуванням пільгової вислуги років (а.с.12).

Згідно витягу з наказу від 28.09.2018 №456 о/с частково змінено пункт наказу ГУНП в Луганській області від 29.04.2016 №281 о/с в частині зарахування до вислуги років на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги) при звільнені зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_4 складає - 05 років 04 місяці 01 день (а.с.46, 64).

01.10.2018 відповідач надав відповідь викладені в листі за №3659/111/19-2018 на вказану заяву позивача від 07.09.2018, в якій зазначив про відсутність у ГУНП в Луганській області правових підстав для підготовки документів необхідних для призначення позивачу пенсії за вислугу років, передбаченої п. "а" ч.1 ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" і направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. При цьому виходив з того, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складає лише 21 рік 08 місяців 29 днів, чого недостатньо для отримання права на пенсію за вислугу років згідно вказаного Закону (а.с.42-44).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач згідно вказаних норм права не наділений альтернативними повноваженнями, в них чітко закріплені його повноваження лише щодо "підготовчих дій" необхідних для направлення заяви особи про призначення пенсії разом з необхідним пакетом документів до відповідного органу Пенсійного фонду України, при цьому у відповідача відсутнє право вирішувати чи має особа право на призначення пенсії чи ні. Заява позивача не відповідає встановленому законодавством ані формі, ані змісту і її взагалі неможливо розцінити як заяву про призначення пенсії за вислугу років.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон № 2262-XII.

Пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262-XII передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п'ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно з ст. 10 Закону № 2262-XII, призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1 2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України. (далі - ПФУ).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений зі служби в органах поліції 29.04.2016, і на момент звільнення його вислуга років складала 21 років 08 місяці 29 днів.

Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII, пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

За приписами ст. 48 Закону № 2262-XII, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз'яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз'яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 1 Порядку № 3-1, Заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з п. 12 вказаного Порядку, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

Таким чином, відповідач наділений повноваженнями здійснювати обчислення вислуги років для призначення пенсії особам, які звільнені з Національної поліції. Вони направляють до територіальних органів ФПУ подання та необхідні для призначення пенсії документи виключно у разі встановлення цими органами правових підстав (наявності вислуги років або досягнення необхідного віку на момент звільнення зі служби).

Відповідач у відповіді від 01.10.2018 повідомив позивача про відсутність правових підстав для призначення йому пенсії за вислугу років у порядку п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII, а саме за недостатністю вислуги років.

За таких обставин у разі відсутності у позивача достатньої вислуги років відповідач правомірно відмовив у направленні до Головного управління ПФУ в Луганській області відповідних документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років.

Щодо правомірності самої відмови відповідача у направленні до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років викладену у листі від 01.10.2018, суд зазначає наступне.

Як зазначалось, відповідно до пунктів «а» та «б» статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Одночасно стаття 17 Закону № 2262-XII визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону № 2262-XII, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 17 Закону № 2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховується тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 22 календарних роки та 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Суд зазначає, що пільгова вислуга років позивача має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення, відповідно до ст.13 Закону № 2262-XII, за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що до спірних правовідносин для визнання права на призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону №2262-ХІІ застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов'язковими для врахування.

Як вказано відповідачем та не заперечується позивачем вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні складає 21 років 08 місяців 29 дні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для направлення до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років, з огляду на що, оскаржувана відмова є правомірною.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному випадку відповідачем доведено, що ним у відповідності до положень чинного законодавства було розглянуто заяву позивача про підготовку та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії, та відмовлено у зв`язку з наявністю на те обґрунтованих підстав.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 р. у справі № 360/3326/18 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 р. у справі № 360/3326/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 09 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова