Справа № 825/1022/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1022/17 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

08.01.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами (постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.11.2017) у справі за його позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області (далі ТУ ДСА України у Чернігівській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області (далі ГУ ДКС України у Чернігівській області) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, в якій просив скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.11.2017 у справі № 825/1022/17 та ухвалити нове рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України у Чернігівській області щодо не здійснення нарахування судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 суддівської винагороди за січень-лютий 2017 року, виходячи із розміру посадового окладу 24000 грн.;

- зобов'язати ТУ ДСА України у Чернігівській області здійснити нарахування та виплатити судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 суддівську винагороду за січень-лютий 2017 року, виходячи із розміру посадового окладу 24000 грн., з урахуванням фактично виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України у Чернігівській області щодо не здійснення нарахування судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 оплати листка непрацездатності за лютий 2017 року з урахуванням суддівської винагороди за січень-лютий 2017 року, виходячи із розміру посадового окладу 24000 грн.;

- зобов'язати ТУ ДСА України у Чернігівській області здійснити нарахування та виплатити судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 оплату листка непрацездатності за лютий 2017 року з урахуванням суддівської винагороди за січень-лютий 2017 року, виходячи із розміру посадового окладу 24000 грн. з урахуванням фактично виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України у Чернігівській області щодо не здійснення нарахування судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні відпусток, виплаченої при звільненні з урахуванням суддівської винагороди за січень-лютий 2017 року, виходячи із розміру посадового окладу 24000 грн.;

- зобов'язати ТУ ДСА України у Чернігівській області здійснити нарахування та виплатити судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористані дні відпусток, виплачену при звільненні з урахуванням суддівської винагороди за січень-лютий 2017 року, виходячи із розміру посадового окладу 24000 грн., з урахуванням фактично виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України у Чернігівській області щодо не здійснення нарахування судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою з урахуванням суддівської винагороди за січень-лютий 2017 року, виходячи із розміру посадового окладу 24000 грн.;

- зобов'язати ТУ ДСА України у Чернігівській області здійснити нарахування та виплатити судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_2 вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою з урахуванням суддівської винагороди за січень-лютий 2017 року, виходячи із розміру посадового окладу 24000 грн., з урахуванням фактично виплачених сум.

Вказана заява мотивована тим, що наявні виключні обставини для перегляду постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.11.2017, якою ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його позовних вимог, а саме: рішення Конституційного Суду України № 11-р/2018 від 04.12.2018 по справі № 1-7/2018 (4062/15), лист Державної судової адміністрації України від 14.12.2018 № 11-26266/18 та довідка ТУ ДСА України у Чернігівській області від 12.12.2018№ 03/36-1132.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі за його позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року за №11-р/2018 визнані неконституційними положення частини третьої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, і це є підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень пункту 1 частини п'ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

На обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року за №11-р/2018 визнані неконституційними положення частини третьої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, і це є підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

Так, Велика палата Конституційного Суду України 4 грудня 2018 року №11-рп/2018 справа №1-7/2018(4062/15) розглянула на пленарному засіданні справу за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

Конституційний Суд України вважав, що системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов'язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, у тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Тому суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід'ємною складовою його статусу, яка згідно з частиною другою статті 133 Закону № 2453 у редакції Закону № 192 складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

Отже, Конституційний Суд України вважає, що положення частини третьої статті 133 Закону № 2453 в редакції Закону № 192 звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, створює загрозу для незалежності як судді, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддю через розмір його матеріального забезпечення. Таким чином, положення частини третьої статті 133 Закону № 2453 в редакції Закону № 192 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом розгляду справи № 825/1022/17 була законодавча правомірність здійснення ТУ ДСАУ у Чернігівській області розрахунку та виплати ОСОБА_2 суддівської винагороди виходячи з розрахункової величини мінімальної заробітної плати 1600,00 грн., оскільки на думку позивача розрахункову величину мінімальної заробітної плати необхідно брати в розмірі 3200,00 грн.

У заяві про перегляд судового рішення за виключними обставинами, заявник просить здійснити виплати, виходячи із посадового окладу, який повинен становити п'ятнадцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено станом на 01.01.2017 (24000 грн. (15x1600), тобто з іншої розрахункової величини, що свідчить про розгляд справи поза межами предмету розгляду справи № 825/1022/17.

Частиною 6 ст. 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Крім того, частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".

Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

У відповідності до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-рп/2018 справа №1-7/2018(4062/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд» і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином дія частини третьої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд» втратила чинність 04 грудня 2018 року.

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-рп/2018 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №820/2462/17.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.