Справа № 2а-10318/12/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року

Київ

справа №2а-10318/12/2070

адміністративне провадження №К/9901/28998/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Національного природного парку «Гомільшанські ліси» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 у справі за позовом Національного природного парку «Гомільшанські ліси» до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Національний природний парк «Гомільшанські ліси» звернувся до Харківської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.05.2012 № 2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 180955 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що незаповнення окремого розділу Книги обліку розрахункових операцій при наявності фіскальних чеків, внесених до цієї книги, не є беззаперечним доказом неоприбуткування готівки. Податкове законодавство не визначає, що незаповнення окремого розділу Книги обліку розрахункових операцій, у даному разі графи 5 розділу 2, є беззаперечним доказом неоприбуткування готівки платником податків.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 27.11.2012 адміністративний позов задовольнив та скасував податкове повідомлення-рішення від 31.05.2012 № 2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 180955 грн.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.01.2013 залишив без змін постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2012.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 14.12.2016 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2013 скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції вказав на те, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність. Разом з тим з дати вчинення позивачем порушень - з 27.11.2010 до дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 № 2756-VI, яким зі сфері частини другої статті 250 Господарського кодексу України виключено штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби, строки застосування адміністративно-господарських санкцій збігли, що потрібно врахувати суду першої інстанції при новому розгляді справи.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 28.02.2017 адміністративний позов задовольнив частково. Скасував податкове повідомлення-рішення від 31.05.2012 № 2 в частині нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій в сумі 9850,00 гривень. У задоволенні іншої частини позову відмовив. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Харківської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області на користь позивача судовий збір в сумі 98,52 гривні.

Частково відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач неоприбуткував готівку у порядку, встановленому пунктом 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, оскільки у Книзі обліку розрахункових операцій не здійснив облік готівкових коштів, а саме: не здійснив запису про рух коштів в розділі 2 цієї книги. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з огляду на закінчення річного строку застосування адміністративно-господарських санкцій, встановленого у статті 250 Господарського кодексу України, контролюючий орган протиправно застосував до позивача штраф за порушення, допущені позивачем за період з 27.11.2010 по 01.01.2011.

Національний природний парк «Гомільшанські ліси» подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права., неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи. Скаржник зазначає, що він не здійснив такого порушення як неоприбуткування готівки, оскільки провів отримані готівкові кошти через реєстратор розрахункових операцій, роздрукував фіскальні звітні чеки та підклеїв їх до КОРО, оприбуткував та здав у банк, але помилково не заповнив графу 5 КОРО. Постанови Верховного Суду України, в яких висловлена правова позиція у спорах цієї категорії, стосуються виключно платників податків при здійсненні ними господарської діяльності і не поширюється на позивача - НПП «Гомільшанські ліси», яке є бюджетною неприбутковою установою, яка повністю фінансується з Державного бюджету України та має право надання платних послуг. Тому, до позивача не може бути за стосовна відповідальність, передбачена у статті 1 Указу Президента України «Про застосування за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04.07.2017 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд ухвалою від 17.04.2018 касаційну скаргу прийняв до провадження, ухвалою від 05.04.2019 призначив попередній розгляд справи на 09.04.2019.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для застосування до позивача за податковим повідомленням-рішенням відповідача від 31.05.2012 № 2 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 180955 грн відповідно до вимог ст. 1 Указу Президента України «Про застосування за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 слугували висновки, вкладені в акті фактичної перевірки від 14.05.2012 № 574/20/40/22/33292652, про порушення вимог пункту 2.6 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320. За висновками відповідача порушення полягало в тому, що позивач за період з 27.11.2010 по 14.05.2012 неоприбуткував готівкові кошти в книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків, а саме: не здійснив запису в графі 5 розділу 2 «Облік руху готівки та сум розрахунків» Книги обліку розрахункових операцій.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) визначено Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі Положення № 637).

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 Положення № 637 оприбуткування готівки визначено як проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до пункту 2.6 глави 2 Положення № 637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Абзацом третім статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, Верховний Суд зазначає, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій шляхом заповнення всіх обов'язкових до заповнення граф. Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність згідно з абзацом третім статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Виходячи з того, під «оприбуткуванням готівки» в касі підприємства у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО розуміється своєчасне (у день одержання готівкових коштів) здійснення обліку таких коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО, то не здійснення відповідних записів у книзі обліку розрахункових операцій згідно із Z-звітом у день одержання готівкових коштів у порядку, є неоприбуткуванням готівки в касі.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, який неодноразово висловився з цього питання, зокрема в постановах від 11.12.2012 у справі № 21-400а12, від 26.02.2013 у справах №№ 21-7а13, 21-35а13, 02.04.2013 у справі № 21-76а13, від 12.11.2013 у справі № 21-370а13, від 01.04.2014 у справі № 21-54а14 та від 04.11.2015 у справі № 21-3680а15 тощо.

Доводи позивача про те, що висловлена Верховним Судом України позиція не стосується розрахункових операцій позивача, який є бюджетною неприбутковою установою, що фінансується з державного бюджету, та не є суб'єктом підприємницької діяльності, є безпідставними. Так, негосподарські організації можуть брати участь і в господарських правовідносинах, стаючи тим самим господарюючими суб'єктами. Відповідно до частини третьої статті 53 Господарського кодексу України у разі якщо господарська діяльність громадян або юридичної особи, зареєстрованої як суб'єкт некомерційного господарювання, набуває характеру підприємницької діяльності, до неї застосовуються положення цього Кодексу та інших законів, якими регулюється підприємництво.

Отже, позивач, який здійснює розрахункові операції із застосуванням реєстратора розрахункових операцій, є суб'єктом відповідальності, передбаченої в Указі Президента України «Про застосування за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95.

Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. При новому розгляді справи суди попередніх інстанцій виконали вимоги частини п'ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) та врахували обов'язкові для них висновки і мотиви, з яких були скасовані попередні судові рішення. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є ідентичними доводам, якими позивач обґрунтовував свою позицію щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в судах попередніх інстанцій, та є такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Національного природного парку «Гомільшанські ліси» залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду