Справа № 573/369/19
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/369/19
Номер провадження 2-а/573/4/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

08 квітня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 1 Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117110 від 18 лютого 2019 року та серії ДПО 18 № 117111 від 18 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні змісту рішення суду, пов'язаного з обґрунтуванням доводів сторін, на що буде витрачено значний час, суд зробив висновок про необхідність у оголошенні його вступної та резолютивної частин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серія МВ № 586726, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до поліцейського СРПП № 1 Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 (місце знаходження: м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 76 Сумської області), про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117110 від 18 лютого 2019 року та серії ДПО 18 № 117111 від 18 лютого 2019 року, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 117110 від 18 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладанням стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 117111 від 18 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладанням стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом пяти днів із дня проголошення вступної і резолютивної частини.

Суддя:

Справа № 573/369/19

Номер провадження 2-а/573/4/19

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

08 квітня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 1 Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117110 від 18 лютого 2019 року та серії ДПО 18 № 117111 від 18 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського СРПП № 1 Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2, про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117110 від 18 лютого 2019 року та серії ДПО 18 № 117111. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18 лютого 2019 року відповідачем було винесено постанову серії ДПО 18 № 117110 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладанням стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. та постанову серії ДПО 18 № 117111 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Відповідно до змісту постанови серії ДПО 18 № 117110 він 18 лютого 2019 року о 10 год. 25 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_2 здійснив зупинку та стоянку на перехресті вулиць Старопутивльська та Сумська, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, постановою серії ДПО 18 № 117111 встановлено, що того ж дня він не надав для перевірки посвідчення водія категорії «В», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач вважає зазначені постанови необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню. Зазначає, що інформація, зазначена у постановах вказана не в повній мірі та не відповідає дійсним обставинам, а дії поліцейського при винесення таких постанов є протиправними. Зокрема, вказує, що 18 лютого 2019 року рухаючись на автомобілі НОМЕР_3 разом з колишньою дружиною, біля перехрестя вулиць Старопутивльська та Сумська в його авто пропало живлення. Керуючись безпекою руху, він спрямував автомобіль в сторону від перехрестя до міської арки. Від перехрестя до місця зупинки було більше ніж 10 метрів та щоб рухатись далі потрібна була стороння допомога, якої вийшовши з автомобіля в той час не знайшли. Після повернення до автомобіля і короткого ремонту, живлення відновилось, і він відновив свій рух далі. При цьому, зупинка зайняла не більше 5 хвилин. Після цього, вони поїхали до магазину «Пані» та підіймались по східцях, звідки і почули звук поліцейської сирени. Вони побачили поліцейського, який показував щось жестами рук. Вони зупинились і дочекались коли до них підійшов поліцейський, як зясувалося ОСОБА_2, та заявив про порушення ПДР, зокрема порушення проїзду на перехресті та вимагав водійське посвідчення, на що він відповів, що оскільки він знаходиться в пішохідній зоні, нічого не порушував, його авто ніхто не зупиняв, а отже, з таких обставин, не вбачає причин для предявлення водійського посвідчення. На цьому, бесіда з поліцейським закінчилась, а 23 лютого 2019 року на його домашню адресу надійшли дві вказані вище постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності з накладанням адміністративних стягнень. Позивач вважає зазначені постанови незаконними за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та вказує, що постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП винесені із суттєвими порушеннями. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії поліцейського СРПП № 1 Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 та скасувати постанови про накладання адміністративного стягнення по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117110 від 18 лютого 2019 року та серії ДПО 18 № 117111 від 18 лютого 2019 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та підтвердив викладені вище обставини. Зокрема пояснив, що того дня він із колишньою дружиною рухались на автомобілі НОМЕР_2 по вул. Старопутивльській та доїжджаючи до перехрестя з вул. Сумською, у автомобіля зникло живлення, і він змушений був спрямувати автомобіль у «мертву зону». При цьому автомобіль не перебував на проїжджій частині та не заважав іншим учасникам дорожнього руху. Вони із дружиною вийшли із автомобіля та хотіли відкотити автомобіль у сторону, для чого їм потрібна була стороння допомога, яку вони намагалися знайти через дорогу біля приміщення «Приватбанку». Проте, оскільки знайомих не було, вони повернулися до свого автомобілю. Усі ці дії зайняли приблизно десь 3-4 хвилини. Далі він сів у автомобіль, знову перевірив проводку, і машина завелася. Вони розвернулися і поїхали далі по вулиці до магазина «Пані». При цьому позивач зазначив, що вони проїжджали повз поліцейський автомобіль, який стояв перед перехрестям вулиць біля магазину «Казка», і поліцейським у автомобілі було видно всі його дії із автомобілем. Проте, останні навіть не підійшли до автомобіля і не поцікавилися причиною вимушеної зупинки. Надалі, коли вже вони відїхали від перехрестя далі по вулиці і зупинилися біля магазину «Пані», вийшли з автомобіля та піднялися по сходах, до магазину під»їхав поліцейський автомобіль із ввімкненою сиреною. Відповідач з іншим поліцейським підійшли до них та почали вимагати посвідчення водія, зазначаючи про порушення ним правил дорожнього руху, на що він відмовився, оскільки він був не за кермом та спробував пояснити ситуацію що відбулася із автомобілем. Проте, працівники поліції заявили, що якщо він зараз не надасть посвідчення водія, на нього буде складено дві постанови. Тобто, працівник поліції на його пояснення щодо поломки автомобіля не зважив, не взяв їх до уваги, самостійно без його участі виніс дві постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Копії постанов він отримав в подальшому поштою із відділення поліції.

Свідок ОСОБА_3, яка є колишньою дружиною відповідача, у судовому засіданні дала покази, аналогічні поясненням ОСОБА_1 При цьому уточнила, що їх автомобіль знаходився за перехрестям до 5 хвилин вимушено, поки вони намагалися когось покликати на допомогу, щоб відкотити автомобіль. При цьому зазначила, що ще до зупинки їх автомобіля, вони проїжджали повз автомобіль поліцейських, який стояв перед перехрестям біля магазину «Казка», тому працівники поліції повинні були бачити їх зупинку та період часу, коли автомобіль стояв там. Проте, до них ніхто не підходив, вимог щодо того, що вони знаходяться на перехресті не заявляв. В подальшому, коли вони вже завели автомобіль та рушили далі по вул. Старопутивльській до них підїхав наряд поліції та почав вимагати документи від її чоловіка, на що він відмовився, зазначивши, що правопорушення не вчиняв, а зупинка була вимушеною. На що відповідач зазначив, що в такому разі складе дві постанови відносно позивача.

Відповідач поліцейський СРПП № 1 Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зокрема пояснив, що він того дня ніс службу із патрулювання громадського порядку із поліцейським Вязовченком. Рухаючись по вул. Старопутивльській вони побачили автомобіль ВАЗ-21061, який стояв на перехресті, при цьому нікого в автомобілі не було. Щоб зафіксувати факт порушення правил дорожнього руху, він, не виходячи із автомобіля зробив знімок на телефон. Відеореєстратор у машині був відсутній, оскільки був на ремонті. Також нагрудна камера була розряджена ( таку їм передала попередня зміна) та перебувала на зарядці. Зафіксувавши автомобіль на телефон, вони відїхали від перехрестя та продовжували патрулювання, при цьому стали чекати на власника транспортного засобу. Чекали хвилин 10, коли ОСОБА_2 побачив, що у машину сідають водій та пасажир, після чого він вийшов із службового автомобіля і пішов до автомобіля позивача який стояв на відстані. Проте, автомобіль позивача розвернувся і поїхав далі по вулиці, хоча він робив знак водію рукою про зупинку. Далі він повернувся до службового автомобіля і вони направилися за автомобілем позивача, та коли останній зупинився, вони також вийшли із машини та запропонували водію предявити посвідчення. Проте, останній відмовився та сказав, що він не керує автомобілем, а є пішоходом. При цьому він показав водію фото із телефону. Далі особу водія було встановлено по пошуковій системі «Армор» та відносно ОСОБА_1 він виніс дві постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вже без нього, оскільки водій відмовився надавати документи. Вважає свої дії щодо складання постанов правомірними, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, свідка ОСОБА_3, повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

За приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року передбачено, що зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Крім того, Правилами у п. 15.10 визначено, що стоянка забороняється:

а) у місцях, де заборонена зупинка;

б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);

в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;

г) ближче 50 м від залізничних переїздів;

ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;

д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;

е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства;

є) на газонах.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

Порушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 121 віднесено до компетенції органів Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У п. 2.3 рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що законодавство передбачає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається в скороченому провадженні.

Судом встановлено, що 18 лютого 2019 року поліцейським СРПП № 1 Білопільського ВП ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117110 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 18 лютого 2019 року близько 10 год. 25 хв. водій автомобіля НОМЕР_3 здійснив зупинку на перехресті вулиць Старопутивльська та Сумська в м. Білопілля, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП України (а. с. 8).

Також, 18 лютого 2019 року поліцейським СРПП № 1 Білопільського ВП ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117111 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Із вказаної постанови вбачається, що 18 лютого 2019 року близько 10 год. 25 хв. в м. Білопілля по вул. Старопутивльській водій автомобіля НОМЕР_3 не мав при собі посвідчення водія та не предявив для перевірки посвідчення водія категорії «В», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП України (а. с. 9).

Згідно з доводами ОСОБА_1, які підтвердив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, постанови були складені у його відсутність.

Отже, вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також обґрунтованості прийнятого рішення, суд виходить з наступного.

Позивачем заперечується факт порушення ним п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки інформація, зазначена у постановах вказана не в повній мірі та не відповідає дійсним обставинам, а дії поліцейського при винесення таких постанов є протиправними. Зазначив, що не порушував правила проїзду на перехресті, оскільки зупинка була вимушеною і тривала декілька хвилин. Також вимога поліцейського щодо предявлення водійського посвідчення при викладених обставинах, взагалі порушує його права, оскільки він знаходився не за кермом транспортного засобу, а в пішохідній зоні, нічого умисно не порушував, його авто ніхто не зупиняв, а отже, за таких обставин не вбачав причин для предявлення водійського посвідчення.

Із копії посвідчення водія серії ВАА 597666 вбачається право ОСОБА_1 на керування транспортними засобами (а. с. 10).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що на підставі встановлених та не спростованих відповідачем фактів, при оформленні матеріалів адміністративних справ та винесенні оскаржуваних постанов, поліцейським СРПП №1 ОСОБА_2 допущено порушення вимог ст. 280 КУпАП.

Так, незважаючи на заперечення позивачем своєї вини на місці події, відповідач, мав би перед прийняттям постанови, як суб'єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП і довести їх правдивість під час розгляду справи в суді.

Проте, відповідач ОСОБА_2 не надав до суду доказів, які підтверджують наявність складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Так, останній пояснив, що відеозйомка фіксації факту правопорушення не проводилася, оскільки нагрудна камера була на зарядці, а відеореєстратор того дня знаходився на ремонті. Дане порушення було зафіксоване лише на телефон.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України вбачається, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, судом не встановлено, яким чином давав оцінку та досліджував докази відповідач, на підставі яких даних дійшов до висновку при вчинення позивачем правопорушень та виніс постанови по справі про адміністративне правопорушення, піддавши позивача адміністративних стягнень за порушення Правил дорожнього руху.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про скоєне позивачем порушень, зазначених в оскаржуваних постановах від 18 лютого 2019 року серії ДПО 18 № 117110 та серії ДПО 18 № 117111, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, відповідачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про необґрунтованість заявлених позовних вимог та правомірність прийнятого рішення як субєкта владних повноважень.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є саме оскаржувані постанови по справі про адміністративне правопорушення, в яких зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначені постанови є саме предметом спору між сторонами та не можуть розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваних постановах.

Отже, спростувати доводи ОСОБА_1, викладені ним у позовній заяві немає можливості, а будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь позивача.

Оскільки доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних постанов в порушення вимог ст. 77 КАС України відповідачем не надано, то суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача та свідка з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані, тобто у такому випадку не доведено наявність складу адміністративних правопорушень, за які позивач притягнутий до відповідальності, у зв'язку з чим постанови підлягають скасуванню.

Разом з цим, вимога щодо визнання дій суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності протиправними виходить за межі повноважень суду та задоволенню не підлягає з тих підстав, що особливості розгляду справ даної категорії, які визначені ст. 286 КАС України та ст. 293 КУпАП, не передбачають винесення судом відповідного рішення.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що поліцейським СРПП № 1 Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 122, 126, 222, 245, 251-252, 256, 258, 278-279, 280, 283-285 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ст. ст. 2, 5-6, 9 77, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серія МВ № 586726, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до поліцейського СРПП № 1 Білопільського відділення поліції Головного управління національної поліції в Сумській області ОСОБА_2 (місце знаходження: м. Білопілля, вул. Соборна, буд. 76 Сумської області), про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 117110 від 18 лютого 2019 року та серії ДПО 18 № 117111 від 18 лютого 2019 року, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 117110 від 18 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладанням стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 117111 від 18 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладанням стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено і підписано 11 квітня 2019 року.

Суддя: