Справа № 1640/2467/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 1640/2467/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

за участю представників позивача Дяченко О.М., Крамаренко О.П.,

представника відповідача Бабіченка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 (повний текст складено 16.11.2018, головуючий суддя І інстанції Кукоба О.О., м.Полтава) по справі № 1640/2467/18 за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - ПОВ ФСЗІ) звернулося до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (далі - ПАТ "ТФПНК "Укртатнафта"), в якому, з урахуванням уточнень, просило стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 10041972,76 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1338218,30 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 відмовлено в задоволенні адміністративного позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Доводи апеляційної скарги мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ "ТФПНК "Укртатнафта" у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, .

Відповідачем 19.02.18 подано до ПОВ ФСЗІ звіт за формою №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік, вх. №2143.

Із змісту вказаного звіту слідує. що середньооблікова кількість штатних працівників підприємства у 2017 році становила 3949 осіб, фонд оплати праці штатних працівників - 590247,7 тис. грн., кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 158 осіб, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, за 2017 рік - 49 осіб.

З огляду на не виконання відповідачем у 2017 році нормативу працевлаштування інвалідів, позивач на підставі ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", стверджував про наявність у відповідача обов'язку зі сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 16291972,76 грн. та пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій у розмірі 752815,84 грн.

В подальшому, позивачем було зазначено про часткову сплату відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій, внаслідок чого несплаченими залишились адміністративно-господарські санкції у розмірі 10041972,76 грн. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1338218,30 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України від 21.03.1991 №875-XII "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон №875-XII).

Згідно із ч.1 ст.17 Закону №875-XII (в редакції, чинній впродовж 2017 року) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.18 Закону №875-XII забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Таким чином, обов'язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю покладено як на суб'єктів господарювання, так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Обов'язок суб'єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування такої категорії осіб.

В той же час, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов'язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 14.02.2018 по справі №820/2124/16, від 28.02.2018 по справі №807/612/16, від 21.08.2018 по справі №804/6950/15.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.13 №316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05.12.16 №1476), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.06.13 за №988/23520, затверджено форму звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Пунктом 5 розділу І Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" визначено, що форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Таким чином, надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 по справі №806/1368/17.

Матеріали справи свідчать, що ПАТ "ТФПНК "Укртатнафта" упродовж 2017 року 175 разів зверталось до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості з повідомленнями про наявність вільних робочих місць, що підтверджено звітами форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".(т 1 а.с.71-250, т.2 а.с.1-65)

Центром зайнятості, в свою чергу, протягом 2017 року видані направлення на працевлаштування лише 60 особам. Всі з цих осіб працевлаштовані ПАТ "ТФПНК "Укртатнафта".

В той же час, особи з інвалідністю Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості для працевлаштування на ПАТ "ТФПНК "Укртатнафта" не направлялися, а тому є такими, що заслуговують уваги доводи відповідача про відсутність в нього обов»язку здійснювати пошук інвалідів , оскільки за приписами ч.3 ст.18-1 Закону №875-XII). обо»язки щодо пошуку підходящої роботи покладено на Державну службу зайнятості, відповідно до рекомендацій МСЕК , наявних в особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Докази необґрунтованих відмов зі сторони відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю у матеріалах справи відсутні.

Крім того, із звіту за формою 10-ПН слідує, що у 2017 році середньооблікова кількість штатних працівників ПАТ "ТФПНК "Укртатнафта", яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 49 осіб.

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач вживав залежних від нього заходів щодо створення робочих місць та працевлаштування осіб з інвалідністю, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову позивача, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 по справі № 1640/2467/18 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 по справі № 1640/2467/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко А.О. Бегунц