Справа № 761/47312/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 04 березня 2019 року, суддя Макаренко І.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про скасування постанов про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №6145/20900/18 від 16 жовтня 2019 року Львівської митниці Державної фіскальної служби України про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 675625,98 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного Кодексу України; визнати протиправною та скасувати постанову Державної фіскальної служби України від 15 листопада 2018 року у справі про порушення митних правил №6145/20900/18.

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 04 березня 2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державною фіскальною службою України подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до електронних баз даних Львівської митниці ДФС транспортний засіб «Ауді А-6», номерний знак НОМЕР_1 переміщений на митну територію України 07 квітня 2017 року у пункті пропуску «Шегині - Медика», а з митної території України 24 листопада 2018 року у пункті пропуску «Рава-Руська-Хребенне» Львівської митниці ДФС.

Транспортний засіб марки «Ауді А-6», реєстраційний номер НОМЕР_1, країна реєстрації - Республіка Польща, є власністю компанії «MTW GROUP Spуіka z.o.o.».

Відповідно до протоколу про адміністративне порушення серії БД №114067 від 22 вересня 2017 року зазначений автомобіль, під керуванням ОСОБА_4, потрапив в дорожньо-транспортну пригоду.

24 квітня 2018 року транспортний засіб марки «Ауді А-6», реєстраційний номер НОМЕР_1, у зв'язку із непридатністю для подальшого використання, зданий президентом компанії «MTW GROUP Spуіka z.o.o.» ОСОБА_2 на металобрухт в ТОВ «Укрметцентр», що підтверджуються Актом приймання металобрухту №26.

11 травня 2018 року на адресу Львівської митниці ДФС України надійшов лист компанії «MTW GROUP Spуіka z.o.o.» щодо зняття з митного контролю транспортного засобу марки «Ауді А-6», у відповідності до ст. 380 МК України.

21 вересня 2018 року на адресу УАМП Львівської митниці ДФС України направлено запит з проханням провести розрахунок митних платежів, які б підлягали сплаті при ввезенні на митну територію України 07 квітня 2017 року транспортного засобі «Ауді А-6», VIN-код: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Службовою запискою УАМП Львівської митниці ДФС України №3692/13-70-19 від 24 вересня 2018 року було встановлено суму платежів, яка підлягала б сплаті при здійсненні митного оформлення транспортного засобу відповідно до визначеної митної вартості 43357,81 грн. та коду товару згідно УКТЗЕД 870339030 і вона складає 225208,66 грн.

16 жовтня 2018 року Львівською митницею ДФС України в особі заступника начальника Львівської митниці ДФС України - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_5 було винесено постанову у справі про порушення митних правил №614520900/18, згідно з якою ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні порушень митних правил за ознаками ст. 485 МК України і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% від різниці митних платежів, що становить 675 625 грн. 98 коп.

Постановою Державної фіскальної служби від 15 листопада 2018 року скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Львівської митниці ДФС України від 16 жовтня 2018 року залишено без змін.

Не погоджуючись із вищезазначеними постановами про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення митних правил, вважаючи її протиправними, з метою відновлення порушеного права, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 262 МК України товари, що переміщаються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Стаття 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

За частиною 6-7 вказаної статті МК України визначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п.5 ч.8 ст.257 МК України визначено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів про відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.

Частиною 1 ст. 485 МК України передбачено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги,-тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто, для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 10 Кодексу про адміністративне правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, статтею 485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Як вбачається з матеріалів справи, Львівською митницею ДФС України по відношенню до представника компанії «MTW GROUP Spolka z.o.o.» ОСОБА_3 було складено протокол про порушення митних правил №614420900/18 від 05 жовтня 2018 року за несвоєчасне вивезення транспортного засобу із території України та накладено штраф у розмірі 17000 грн., який було сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією.

Крім того, колегія суддів зазначає, що 24 листопада 2018 року автомобіль «Ауді А-6», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, залишив територію України через пункт-пропуску Рава-Руська-Хребене, що також підтверджується листом Львівської митниці ДФС України від 03 грудня 2018 року.

Також в постанові у справі про порушення митних правил №6145/20900/18 від 16 жовтня 2018 року зазначено, що до відповідальності притягується ОСОБА_2 як фізична особа, що не є власником транспортного засобу «Ауді А-6», VIN-код: НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, а не як посадова особа юридичної особи «MTW GROUP Spуіka z.o.o.», яка є декларантом та власником вказаного автомобіля.

Як встановлено статтею 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що у діях позивача наявний склад правопорушення передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 485 Митного кодексу України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова Львівської митниці ДФС України у справі про порушення митних правил №6145/20900/18 від 16 жовтня 2018 року та постанова Державної фіскальної служби України від 15 листопада 2018 року підлягають скасуванню.

Доводи апелянта про те, що судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду відповідно до ст. 241 КАС України, а не постанови та, що в резолютивній частині оскаржуваної постанови зазначено, що вона може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її прийняття, що не відповідає частині 4 статті 286 КАС України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність незначних процесуальних порушень під час розгляду справи та прийняття рішення, не може тягнути за собою скасування правильного по суті рішення.

Щодо доводів апелянта про порушенням позивачем строку оскарження постанови Державної фіскальної служби України від 15 листопада 2018 року, колегія суддів звертає увагу на те, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутні відомості про дату отримання позивачем копії оскаржуваної постанови, а отже відсуутні докази своєчасного вручення позивачу оскаржуваної постанови.

Крім того, Державною фіскальною службою України не надано доказів того, коли оскаржувана постанова була направлена на адресу позивача та отримана ним.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 04 березня 2019 року, оскільки рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 04 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 09 квітня 2019 року.