Справа № 826/10838/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом та просив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_3 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за її призначенням, а саме з 01.02.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, згідно з даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого Шевченківським РВ ГУДМС в м. Києві 22.10.2014.

З 15.06.2004 ОСОБА_3 була призначена пенсія за віком, виплата якої була припинена з причини виїзди пенсіонера за кордон на постійне місце проживання.

01.02.2018 ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 (що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 31.01.2018, номер в Реєстрі 184) подав до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяву про призначення/перерахунок пенсії за формою, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 в додатку 2 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В тексті даної заяви позивач, як непрацюючий пенсіонер, просив орган Пенсійного фонду України поновити (призначити) пенсію за віком та виплачувати таку пенсію на рахунок в банку.

Разом із заявою представником ОСОБА_3 були подані наступні документи: копія паспорту, копія трудової книжки, копія військового квитка, довідки про заробітну плату, копія довідки про стаж, пояснення стосовно причини припинення раніше призначеної пенсії та про те, що пенсійна справа ОСОБА_3 знаходиться в Росії, заява про відкриття рахунку в банку, документи на підтвердження повноважень представника (довіреність, копія паспорту).

В ході розгляду заяви позивача від 01.02.2018, Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з метою вирішення питання про наявність підстав для поновлення ОСОБА_3 виплати раніше призначеної пенсії за віком на адресу Пенсійного фонду Російської Федерації був надісланий запит від 07.02.2018 №6776/05.

15.06.2018 відповідач отримав лист-відповідь Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Анапа Краснодарського краю від 28.05.2018 №08-8714/18 з довідкою стосовно ОСОБА_3

За даними цієї довідки Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Анапа Краснодарського краю від 25.05.2018 №694293/18 ОСОБА_3, 14.06.1944, перебуває на обліку у зазначеному Управлінні та йому призначена пенсія за віком відповідно до ст. 8 Федерального закону №400-ФЗ «Про страхові пенсії», починаючи з 01.08.2013 та безстроково. Встановлений розмір страхової пенсії за віком станом на 25.05.2018 становить 13 400,41 рос. руб.

ГУ ПФ України в м. Києві листом від 13.08.2018 №59568/02 ОСОБА_3 повідомлено про відмову в поновленні (призначенні) пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відмова у задоволенні заяви позивача від 01.02.2018 про поновлення (призначення) виплати пенсії за віком з підстав відсутності документальних доказів припинення виплати останньому аналогічного виду пенсії на території країни-учасниці СНД у зв'язку з виїздом до України є обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте, наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності вживати заходів щодо захисту свого права, якщо воно порушується.

Поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов'язаних з поновленням виплати, серед яких: подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Колегія суддів звертає увагу, що до відповідача звертався представник позивача на підставі нотаріально завіреної довіреності, що підтверджується переліком до заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.03.2019 у справі №441/1239/17.

Відповідно до п. 2.8. Порядку №22-1, зокрема поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім'ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо). Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Згідно із статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, підписаною 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 7 вказаної Угоди встановлено, що при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсію того самого виду передбачено законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Як було встановлено Відповідачем, на момент звернення пенсіонера із заявою про поновлення (призначення) пенсії за віком в Україні (01.02.2018), виплата такого виду пенсії, призначеного за законодавством країни-учасниці СНД - Російської Федерації відповідно до умов Міжнародної угоди від 13.03.1992, останньому припинена не була, а позивача як пенсіонера не було знято з обліку в органі Пенсійного фонду Російської Федерації.

Апелянт вказує, що наразі, позивач проживає на території України, що підтверджується паспортом та не проживає в Російській Федерації, що підтверджує копія паспорту для виїзду за кордон, відповідно до якого дозвіл на тимчасове проживання у Російській Федерації закінчився у 2012 році, а вид на проживання в січні 2018 року.

Однак, такі посилання позивача не підтверджують обставину припинення органом Пенсійного фонду Російської Федерації виплати пенсії за віком позивачу.

До того ж, Вид на проживання, який отримав позивач в Російській Федерації, і як вказує позивач на даний час скасований, - це документ, виданий іноземному жителю на підтвердження його права на постійне проживання в Російській Федерації, а також його права на вільний виїзд з Російської Федерації та в'їзд в Російських Федерацію.

Документальні докази на підтвердження обставини припинення позивачу виплати пенсії за законодавством Російської Федерації суду першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи, не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що Відповідач довів правомірність оскаржуваних Позивачем дій та діяв в межах та у спосіб, встановлений діючим законодавством, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 08.04.2019