Справа № 826/6294/13-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2019 року

Київ

справа №826/6294/13-а

адміністративне провадження №К/9901/432/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Парк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2013 (суддя - Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 (головуючий суддя - Ісаєнко Ю.А., судді: Кучма А.Ю., Федотов І.В.) у справі № 826/6294/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Парк» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Парк» (далі - ТОВ «АВС Логістік Парк») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у місті Києві) від 07.12.2012 №, №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013, в позові відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ТОВ «АВС Логістік Парк» оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2013, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування своїх вимог ТОВ «АВС Логістік Парк» зазначає, що необхідними передумовами застосування санкцій за порушення положень статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», що передбачені статтею 4 вказаного закону є: сплата резидентом авансового платежу за товар; строк поставки цього товару нерезидентом перевищив 180 календарних днів. В даному випадку, товари за зовнішньоекономічними контрактами поставлялися на умовах відстрочки платежу (а не на умовах авансового платежу). На митній території України залишилися як поставлений товар, так і валютні цінності, необхідні для його оплати (авансові платежі за поставку товару за зовнішньоекономічними контрактами не здійснювалися).

Відповідач не скористався своїм правом та не надав заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АВС Логістік Парк» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 04.10.2010 по 30.06.2012, валютного та іншого законодавства за період з 04.10.2010 по 30.06.2012, за результатом якої складено акт від 26.11.2012 №527/1-22-70-37308739.

За наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем, зокрема:

статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме ненадходження товару за зовнішньоекономічними імпортними контрактами: контракт від 01.09.2009 №8/MOVI/2009 з компанією «Lumex Sales LLP» (Великобританія) на суму 30 000 доларів США - кількість днів прострочення 186; контракт від 19.04.2010 №4/KRKA-VVS/10 з компанією «Fiesta Management LLP» (Великобританія) на суму 1 330 000 євро, а саме на суму 80 000 євро кількість днів прострочення 192, на суму 100 000 євро - кількість днів прострочення 167, на суму 150 000 євро - кількість днів прострочення 132, на суму 150 000 євро - кількість днів прострочення 118, на суму 130 000 євро - кількість днів прострочення 111, на суму 170 000 євро - кількість днів прострочення 97, на суму 75 000 євро - кількість днів прострочення - 83, на суму 125 000 євро кількість днів прострочення 48; контракт від 04.01.2011 №1/KRKA-VVS/11 з компанією «Fiesta Management LLP» (Великобританія) на загальну суму 535 000 євро, а саме: на суму 75 000 євро - кількість днів прострочення 83, на суму 130 000 євро - кількість днів прострочення 76, на суму 70 000 євро - кількість днів прострочення - 75, на суму 150 000 євро - кількість днів прострочення 69, на суму 50 000 євро - кількість днів прострочення 68, на суму 60 000 євро - кількість днів прострочення 55.

статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме: неподання Декларації про валютні цінності та майно, що належить резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.2012 та 01.04.2012.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки 07.12.2012 відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення рішення:

№, згідно з яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства на суму 6 638 679,09 грн.

№, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов'язання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства на суму 340 грн.

За результатом адміністративного оскарження зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних актів індивідуальної дії позивач посилається на те, що поставка за зазначеними вище зовнішньоекономічними контрактами здійснювалась ТВ «ВВС-ЛТД» з відстрочкою платежу та підтверджується вантажними митними деклараціями. Також, позивач зазначає, що між ТОВ «ВВС-ЛТД» та ТОВ «АВС Логістік Парк» укладено договори про переведення частини боргів за поставлені товари. Кожен з договорів про переведення боргу містить відомості про наявність заборгованості за фактично поставлений товар по первісному договору, що свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За змістом статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Судами також встановлено, що позивачем перераховано валютні кошти у сумі 1877528,66 євро та 30000 доларів США на користь нерезидентів на підставі зазначених вище договорі, проте товар ТОВ «АВС Логістік Парк» від ТОВ «ВВС-ЛТД» не надійшов, в результаті чого встановлено порушення ТОВ «АВС Логістік Парк» статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме ненадходження товару за імпортними контрактами.

Судами з'ясовано, що 20.07.2011 між ТОВ «ВВС-ЛТД», компанією «Lumex Sales LLP» (Великобританія) та ТОВ «АВС Логістік Парк» укладено договір переведення боргу по контракту від 01.09.2009 року №8/MOVI/2009.

Також, 20.07.2011 року між ТОВ «ВВС-ЛТД», компанією «Fiesta Management LLP» (Великобританія) та ТОВ «АВС Логістік Парк» укладено договір про переведення боргу за контрактом від 19.04.2010 року №4/KRKA-VVS/10.

Крім того, 08.07.2011 року між ТОВ «ВВС-ЛТД», компанію Оріон Корпорейшн Оріон Фарма та ТОВ «АВС Логістік Парк» укладено договір № U-05/11 про переведення боргу за договором поставки №U-02/07 від 15.05.2007.

Відповідно до положень статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 520 Цивільного Кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Частина перша статті 513 Цивільного Кодексу України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженою постановою Правління НБУ від 24.03.1999 №136 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.05.99 за №338/3631, банк знімає з контролю операцію резидента в разі імпорту продукції з увезенням її на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню, на підставі ВМД (типу IM-40 «Імпорт», IM-41 «Реімпорт», IM-72 «Магазин безмитної торгівлі», IM-75 «Відмова на користь держави», IM-76 «Знищення або руйнування») та за наявності інформації про цю операцію в реєстрі ВМД, а в інших випадках - після пред'явлення резидентом документа, який згідно з умовами договору засвідчує здійснення нерезидентом поставки продукції, виконання робіт, надання послуг.

Отже, у разі укладення між двома резидентами договору про переведення боргу, до нового боржника перейде зобов'язання по оплаті раніше імпортованого товару, проте після проведення розрахунків з нерезидентом у нового боржника будуть відсутні підстави для завершення імпортної операції.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» встановлено, що порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Під час апеляційного розгляду справи, у позивача було витребувано зовнішньоекономічні імпортні контракти з компаніями «Lumex Sales LLP» (Великобританія), «Fiesta Management LLP» (Великобританія) та Оріон Корпорейшн Оріон Фарма, вантажно - митні декларації на підтвердження надходження товарів, проте останнім не були виконані вимоги суду.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про обґрунтованість прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення № з огляду на порушення позивачем вимог статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» щодо ненадходження товару за зовнішньоекономічними імпортними контрактами.

Також за наслідками проведеної перевірки відповідачем встановлено, що декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.2012 та 01.04.2012 позивачем не подавалась.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україні валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» від 18.06.1994 №319/94 суб'єктами підприємницької діяльності України, незалежно від форм власності необхідно декларувати належні їм валютні цінності, які знаходяться за межами України, в тому числі одержані в результаті здійснення підприємницької діяльності за межами України і здійснювати декларування щоквартально.

Відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.01.2000 № 419 «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності» для всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми власності, а також для представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності встановлено єдині строки подання квартальної фінансової звітності, а саме не пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а річної не пізніше 20 лютого наступного за звітним роком.

Згідно зі статтею 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Пунктом 2 статті 16 зазначеного Декрету передбачено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції), зокрема, за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Проте, позивачем не доведено, що ним подавалися декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту та знаходяться за межами України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення №.

Отже, рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову є правильними та підлягають залишенню без змін.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВС Логістік Парк» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.06.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду