Справа № 826/14324/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 квітня 2019 року 14:33 № 826/14324/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкова В.В. при секретарі судового засідання Чуб Н.С.

за участі представників сторін:

від позивача - Семенов І.В.;

від позивача - Краснікова О.В.;

від позивача - Андрейчук А.І.;

від відповідача - Артюхов Д.І.;

від відповідача - Аблішев В.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс» (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідач під час здійснення перевірки дійшов помилкових висновків стосовно порушень, допущених позивачем при використанні транспортних засобів комерційного призначення, задекларованих у митному режимі тимчасового ввезення, а також щодо недекларування залізничних вагонів у відповідний митний режим та недотримання вимог такого режиму.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

21 вересня 2018 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем порушено вимоги законодавства України з питань державної митної справи в частині невідповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті, що призвело до заниження податкових зобов'язань по сплаті митних платежів, а також незаконно не задекларовано 59 вагонів в митний режим тимчасового ввезення.

01 листопада 2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що використання вагонів-цистерн у кількості 21 штука відбувалося в рамках здійснення основного виду господарської діяльності позивача та відповідало меті тимчасового ввезення, про що митні органи ДФС були проінформовані; позивачем сплачено всі митні платежі; щодо вагонів-цистерн у кількості 59 штук, вони були ввезені на митну територію України до передачі їх позивачу та декларувались відповідним чином власниками товарів, які перевозились; для передачі в оренду позивачу вказані вагони-цистерни переміщувались виключно по території України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

27 листопада 2018 року позивачем надано до суду доповнення до відповіді на відзив на позовну заяву з обґрунтуванням наявності підстав для залучення експерта та доручення до матеріалів справи в якості доказу висновку експерта від 30 жовтня 2018 року №01/10-18.

Cуд критично ставиться до доданого позивачем висновку експерта №01/10-18 за запитом ТОВ «Євразія Транс Сервіс» в адміністративній справі №826/14324/18, складений 30 жовтня 2018 року (а.с.55-79) з огляду на таке: відповідно до частини 1 статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством (частина 1 статті 101 Кодексу).

Згідно з частиною 6 статті 104 Кодексу у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Як свідчить висновок експерта (стор.1) експертиза проведена судовим експертом Тихоненко І.П. в рамках адміністративної справи №826/14324/18 для подання до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу (оцінка судом доказів, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні).

При цьому, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частина 3 стаття 90 Кодексу).

В той же час, позивачем не обґрунтовано належність зазначеного доказу для підтвердження власних вимог, як це передбачено частиною 3 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, на думку суду, висновок експерта за результатами проведення експертизи від 30 жовтня 2018 року №01/10-18 як доказ не відповідає критеріям належності (стаття 73 Кодексу) та допустимості (стаття 74 Кодексу) та відхилений судом на підставі частини 1 статті 108 Кодексу з мотивів, які викладені вище.

Також, відповідачем до суду подано клопотання про призначення судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: чи відповідають висновки акту перевірки від 07 червня 2018 року №746/26-15-14-06-06 вимогам чинного законодавства України та міжнародно-правовим актам відповідно до статті 9 Конституції України; чи відповідає розрахунки податкових зобов'язань штрафних санкцій до податкових повідомлень-рішень від 25 червня 2018 року № та №.

З приводу зазначеного клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

У той же час, враховуючи підстави, з яких відповідач просить суд призначити у справі судово-економічну експертизу, суд приходить до висновку, що відповідачем не наведено суду переконливих доводів для призначення у справі експертизи та про недоцільність її призначення з урахуванням чого, виходячи з предмету позову, суд вважає, що клопотання відповідача про призначення у справі експертизи, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 09 квітня 2019 року представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, представники відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, у судовому засіданні 09 квітня 2019 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 19 березня 2018 по 23 травня 2018 року згідно з ч.3 ст.345, ч.1, 2 ст.346 Митного кодексу України, наказом ГУ ДФС у м. Києві від 03 березня 2018 року №3442, відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на 2018 рік робочою групою у складі посадових осіб відповідача проведено планову виїзну перевірку дотримання ТОВ «Євразія Транс Сервіс» вимог законодавства України з питань державної митної справи за період з 01 березня 2015 по 28 лютого 2018 року, результати якої оформлені актом перевірки від 07 червня 2018 року №746/26-15-14-06/37716333 (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- у частині вимог митного режиму тимчасового ввезення, а саме: вимог ч.1 ст.71, ч.7 ст.106, ч.1 ст.285 Митного кодексу України, пп.206.7.2 п.206.7 ст.207, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, вимог Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року»;

- у частині недекларування товарів у відповідний митний режим та недотримання вимог такого режиму, а саме: вимог ч.1 та ч.8 ст.257, ч.2 ст.71, ст..106, ст.285, ч.1 ст.266 Митного кодексу України, пп.206.7.2 п.206.7 ст.206, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, п.10 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю залізничних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №451 «Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними», вимог Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року».

У результаті вищевказаних порушено позивачем було занижено податкові зобов'язання на суму 3 076 980,09 грн., з яких по сплаті додаткового імпортного збору на суму 160 815,24 грн., по сплаті податку на додану вартість на суму 2 916 164,85 грн.

Позивач висловив незгоду з висновками, викладеними в акті перевірки шляхом подання заперечень, які листом від 22 червня 2018 року №29181/10/26-15-14-06-06-16 залишено без задоволення, оскільки висновки акта перевірки відповідають нормам чинного законодавства України.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено 25 червня 2018 року наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким за порушення п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на 3 391 295,47 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням 2 713 036,38 грн. та за штрафними санкціями 678 259,09 грн.;

- №, яким за порушення ч.1 ст.71, ч.7 ст.106, ч.1 ст.285 Митного кодексу України, пп.206.7.2 п.206.7 ст.207 Податкового кодексу України, вимог Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Додатковий імпортний збір» на 127 620,00 грн., у тому числі за податковим зобов'язанням 102 089,60 грн. та за штрафними санкціями 25 522,40 грн.

За результатами розгляду поданої ТОВ «Євразія Транс Сервіс» скарги рішенням ДФС України від 21 серпня 2018 року №27045/6/99-99-11-03-03-25 скаргу залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2018 року № та № - без змін.

Позивач, не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 25 червня 2018 року № та №, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п.25 ч.1 ст.4 Митного кодексу України митний режим - комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Згідно зі ст.65 Митного кодексу України митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі. Визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України та поміщуються в митні режими, відмінні від режиму імпорту (крім митного режиму транзиту) зі справлянням митних платежів, здійснюється відповідно до глави 9 цього Кодексу. При зміні митного режиму митна вартість, визначена при першому поміщенні товару в митний режим, підлягає заміні митною вартістю, визначеною відповідно до наступного митного режиму.

Відповідно до ч.1 ст.70 Митного кодексу України з метою застосування законодавства України з питань державної митної справи запроваджуються такі митні режими, як, зокрема, тимчасове ввезення.

Згідно ст.71 Митного кодексу України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Стаття 103 Митного кодексу України зазначає, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно положень ст.104 Митного кодексу України митний режим тимчасового ввезення може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, який передбачає їх перебування під митним контролем.

Законодавством України з питань державної митної справи можуть бути визначені документи, які використовуються для декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення в митний режим тимчасового ввезення замість митної декларації.

Орган доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митному режимі тимчасового ввезення, повинен пересвідчитися у можливості ідентифікації цих товарів, транспортних засобів при їх реекспорті.

Для ідентифікації товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що поміщуються у митний режим тимчасового ввезення, можуть застосовуватися засоби, передбачені частинами другою і третьою статті 326 цього Кодексу. Зазначені засоби застосовуються органами доходів і зборів тільки у тих випадках, коли комерційні способи забезпечення ідентифікації є недостатніми.

Не вимагається застосування засобів забезпечення ідентифікації до тари, піддонів та інших подібних товарів, що не мають індивідуальних ідентифікаційних ознак.

Для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення;

2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов'язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів;

3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством;

4) сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-4 ст.106 Митного кодексу України у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами відповідно до положень Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік) можуть поміщуватися товари (за винятком підакцизних), не зазначені у статтях 105, 189 цього Кодексу, а також у Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), або такі, що не відповідають вимогам зазначених Додатків. У разі тимчасового ввезення товарів з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами за кожний повний або неповний календарний місяць заявленого строку перебування на митній території України сплачується 3 відсотки суми митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення. Сума митних платежів сплачується при поміщенні товарів у митний режим тимчасового ввезення та розраховується за встановлений органом доходів і зборів строк дії цього митного режиму. У такому ж порядку сплачуються митні платежі у разі продовження строку тимчасового ввезення зазначених товарів відповідно до статті 108 цього Кодексу.

Згідно ст.108 Митного кодексу України строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення. Строк тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення встановлюється органом доходів і зборів з урахуванням того, що ці транспортні засоби повинні бути реекспортовані відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені. З урахуванням мети ввезення товарів та інших обставин попередньо встановлений строк тимчасового ввезення товарів за письмовою заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи може бути продовжений відповідним органом доходів і зборів.

Положеннями ст.285 Митного кодексу України визначено, що умовне часткове звільнення від оподаткування ввізним митом застосовується до товарів, зазначених у статті 106 цього Кодексу, поміщених у митний режим тимчасового ввезення, за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 18 цього Кодексу. Порядок застосування умовного часткового звільнення від оподаткування ввізним митом визначено статтею 106 цього Кодексу.

До товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення, застосовується умовне часткове звільнення від оподаткування ввізним митом у порядку, визначеному главою 18 цього Кодексу. У разі випуску товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування ввізним митом, у вільний обіг на митній території України або передачі таких товарів у користування іншій особі ввізне мито сплачується у порядку, визначеному частиною сьомою статті 106 цього Кодексу (ч.7 ст.286 Митного кодексу України.

Положеннями пп.206.7.2 п.206.7 ст.206 Податкового кодексу України визначено, що до операцій із ввезення товарів на митну територію України у митному режимі тимчасового ввезення застосовується умовне повне звільнення від оподаткування або умовне часткове звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 18 Митного кодексу України умовне часткове звільнення від оподаткування застосовується до товарів та в порядку, визначених статтею 106 Митного кодексу України. Сплачені суми податку включаються платником до складу податкового кредиту у звітному (податковому) періоді, в якому було сплачено податок.

Відповідно до ч.1 ст.112 Митного кодексу України митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (орендар) та компанією TRIMFIYA INVESTMENTS LIMITED (Нікосія, Республіка Кіпр) (орендодавець) укладено контракт від 01 березня 2015 року №06/05-04, за умовами якого орендодавець зобовя'зується передати, а орендар прийняти в тимчасове платне користування на умовах оренди залізничні вагони-цистерни, які орендарем використовуються у своїй господарській діяльності самостійно, у відповідності з цільовим призначенням (т.2, а.с.25-33). За зазначеним контрактом позивачу актами прийому-передачі передано в оренду залізничні вагони-цистерни у кількості 21 штука (т.2, а.с. 34-39).

З тексту акту перевірки вбачається, що під час митного оформлення залізничних вагонів-цистерн №54026810, №54026844, №54026851, №54026877, №54026901, №56794795, №56796394, №56797590, №56798093, №58706839, №56795297, №58706664, №58706672, №58706730, 58706789, №58706862, 58706912, №58706946, №58706698, №58706748, №56795792 за митними деклараціями від 02 червня 2016 року №100260001/2015/168106, від 22 лютого 2016 року №100260001/2016/220304, від 20 вересня 2016 року №100260001/2016/220354, від 01 лютого 2017 року №100260001/2017/232815 та від 01 лютого 2017 року №100260001/2017/232817 позивачем застосовано Преференцію 198 на підставі положень Додатка Е Конвенції про тимчасове ввезення від 26 червня 1990 року (дата приєднання України - 24 березня 2004 року) та відповідно до глави 18 Митного кодексу України. У зв'язку з продовженням строку тимчасового ввезення залізничних вагонів-цистерн (21 штука) на підставі ч.2 ст.108 Митного кодексу України позивачем подану додаткові декларації для внесення змін до раніше оформлених митних декларацій, заповнених у звичайному порядку.

На підставі митних декларацій від 31 липня 2017 року №UA100070/2017/431414 та від 31 серпня 2018 року №UА100070/2017/431789 митний режим тимчасового ввезення завершено шляхом реекспорту залізничних вагонів-цистерн у кількості 21 штука.

Під час розгляду справи судом встановлено з акту перевірки та не заперечувалося позивачем, що позивачем передано у користування (оренду) 21 залізничний вагон-цистерну ТОВ «Кернел-трейд» та ТОВ «Лібрейл». Зокрема, листом від 04 травня 2018 року №085 ТОВ «Лібрейл» на запит відповідача надано документальне підтвердження актів прийому-передачі стосовно оренди (використання) залізничних вагонів-цистерн у позивача за період з 01 березня 2015 по 31 серпня 2017 року. Актами прийому-передачі, наданими відповідачу ТОВ «Кернел-трейд» підтверджується передача залізничних вагонів-цистерн від позивача до ТОВ «Кернел-трейд».

При цьому, позивач зазначив, що передача в оренду ТОВ «Кернел-трейд» та ТОВ «Лібрейл» вагонів-цистерн у загальній кількості 21 штука відбувалося в межах здійснення власної господарської діяльності.

Положеннями ч.7 ст.106 Митного кодексу України визначено, що у разі випуску товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, у вільний обіг на митній території України або передачі таких товарів у користування іншій особі митні платежі сплачуються в обсязі, передбаченому законом для ввезення цих товарів на митну територію України у митному режимі імпорту, за відрахуванням суми, вже сплаченої на підставі умовного часткового звільнення цих товарів від оподаткування митними платежами. При цьому за період, коли застосовувалося таке звільнення, підлягають сплаті проценти з сум податкових зобов'язань, що підлягали б сплаті у разі, якщо б щодо таких сум надавалося розстрочення податкових зобов'язань відповідно до розділу II Податкового кодексу України.

Оскільки положенням ч.7 ст.106 Митного кодексу України визначено відсутність права передачі товарі, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, в у користування іншій особі, суд вважає, що позивачем у даному випадку порушено ч.1 ст.71, ч.7 ст.106, ч.1 ст.285 Митного кодексу України, пп.206.7.2 п.206.7 ст.207 Податкового кодексу України, вимоги Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року» стосовно декларування вагонів-цистерн у кількості 21 штука в режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від сплати митних платежів.

Згідно ч.2 ст.105 Митного кодексу України у разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов'язана сплатити суму податкового зобов'язання та пеню відповідно до Податкового кодексу України.

Щодо недекларування позивачем залізничних вагонів-цистерн у кількості 59 штук у режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від сплати митних платежів, суд зазначає наступне.

За визначенням п.57, 59 ч.1 ст.4 Митного кодексу України товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Згідно п.10 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №451 від 21 травня 2012 року «Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними» декларування залізничного рухомого складу (у тому числі порожнього), що використовується для перевезення у міжнародному сполученні товарів, пасажирів і для технічного обслуговування ділянок залізниць України, що проходять територією інших держав, здійснюється шляхом подання митному органові в пункті пропуску (пункті контролю) або на прикордонній передавальній станції, або в митному органі за місцем розташування власника транспортного засобу інформації про такі залізничні транспортні засоби та мету їх переміщення (під навантаження, повернення, технічне обслуговування ділянок залізниць України тощо), зазначені у передатній відомості, перевізних документах чи натурному листі. Декларування залізничного рухомого складу, що переміщується через митний кордон України як товар на підставі зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, міни, оренди (у тому числі приписаних до залізниць інших держав), лізингу тощо, здійснюється у відповідному митному режимі з поданням митної декларації, заповненої в установленому порядку.

Положеннями ч.1, 8 ст.257 Митного кодексу України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору; 3) відомості про найменування країн відправлення та призначення; 4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери; 5) відомості про товари; 6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати; 7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови; 8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України; 9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу; 10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

Відповідно до ст.262 Митного кодексу України товари, що переміщуються через митний кордон України, декларуються органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення цих товарів.

Транспортні засоби, що використовуються для переміщення товарів, декларуються одночасно з цими товарами, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Морські, річкові та повітряні судна декларуються органу доходів і зборів в порту чи аеропорту прибуття на митну територію України або в порту чи аеропорту відправлення з митної території України.

Порожні транспортні засоби і транспортні засоби, що перевозять пасажирів, декларуються в місці перетину митного кордону України.

Митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протягом 10 робочих днів з дати доставлення цих товарів, транспортних засобів до зазначеного органу (ч.1 ст.263 Митного кодексу України).

Декларантами відповідно до ст.265 Митного кодексу України мають право виступати:

1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір;

2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.

Декларантами можуть бути тільки резиденти, крім випадків переміщення через митний кордон України:

1) громадянами - особистих речей, транспортних засобів особистого користування та інших товарів для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності;

2) особами, які мають пільги згідно із статтями 383-386, 388, 389, 391, 392 цього Кодексу, - товарів, у зв'язку із ввезенням яких на митну територію України та вивезенням їх за межі цієї території такі пільги надаються;

3) представництвами іноземних фірм - товарів, що не підлягають відчуженню та призначені для службового користування цих представництв при декларуванні у митні режими тимчасового ввезення, реекспорту, транзиту, а також імпорту щодо товарів, ввезених для власних потреб таких представництв;

4) іноземними перевізниками - товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються територією України прохідним транзитом;

5) інших випадків, коли відповідно до законодавства України нерезидент має право розпоряджатися товарами на митній території України.

Декларант зобов'язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів (ч.1 ст.266 Митного кодексу України).

Митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України (ч.1 ст.318 Митного кодексу України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (орендар) та компанією TRIMFIYA INVESTMENTS LIMITED (Нікосія, Республіка Кіпр) (орендодавець) укладено контракт від 01 березня 2015 року №06/05-04 за умовами якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти в тимчасове платне користування на умовах оренди залізничні вагони-цистерни, які орендарем використовуються у своїй господарській діяльності самостійно, у відповідності з цільовим призначенням. Перевіркою встановлено, що згідно умов контракту позивачу передавалися в оренду залізничні вагони-цистерни у кількості 59 штук, які не задекларовано у відповідний митний режим. Відповідно до умов контракту, станція передачі залізничних вагонів-цистерн є перша станція завантаження, яка вказана орендарем.

На виконання умов контракту позивачу в оренду передано 59 вагонів-цистерн з реєстраційними номерами: 54026828, 56796899, 58706805, 54026836, 56796998, 58706813, 54026869, 56797095, 58706821, 54026885, 56797194, 58706847, 54026919, 56797293, 58706854, 56794597, 56797392, 58706870, 56794696, 56797491, 58706888, 56794894, 56797699, 58706896, 56794993, 56797798, 58706904, 56795099, 56797897, 58706920, 56795198, 56797996, 58706938, 56795396, 56798192, 56795495, 56798291, 56795594, 56798390, 56795693, 56798499, 56795891, 58706656, 56795990, 58706680, 56796097, 58706706, 56796196, 58706714, 56796295, 58706722, 56796493, 58706755, 56796592, 58706763, 56796691, 58706771, 56796790, 58706797.

При цьому, щодо частини зазначених вагонів-цистерн (у кількості 25 штук: 54026836, 56796998, 54026869, 56797095, 54026885, 54026919, 56794597, 58706870, 56797491, 56794894, 56797798, 58706904, 5679789, 56795198, 56798390, 56798499, 58706656, 56795990, 58706680, 56796097, 58706706, 56796295, 58706722, 56796493, 56796790) за результатами аналізу інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлено передачу позивачем на митній території України в користування контрагентам ТОВ «Амадеус Марин», ТОВ «Лібрейл», ДП ЗАТ Теувес Холдінг «Тегра Україна ЛТД», ТОВ «Керрілайн», ТОВ «Агроінтер», ТОВ «Ді Енд Ай Еволюшн», що не спростовано позивачем у ході розгляду справи.

У ході проведення перевірки відповідачем встановлено, зокрема, і на підставі відповіді ПАТ «Укрзалізниця» від 06 червня 2018 року №ЦЦІТ-13/109 з додатками на електронному носії, наявному у матеріалах справи, на запит ГУ ДФС у м. Києві, що вагони-цистерни у кількості 59 штук у період 2015 - 2018 роки переміщувалися по митній території України, перевозили вантажі з України/в Україну, а саме, встановлено факт переміщення залізничними вагонами-цистернами вантажів (дизельне паливо, бензин моторний) саме по митній території України від станції відправлення до станції призначення, які розташовані на території України, про що зазначено у додатку №4 до акту перевірки.

Крім того, з наданих позивачем пояснень від 20 березня 2019 року та копій актів прийому-передачі вбачається про передачу зазначених вагонів на території України, а саме:

54026828 - передано актом прийому-передачі від 04 січня 2016 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

56796899 - передано актом прийому-передачі від 23 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

58706805 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

54026836 - передано актом прийому-передачі від 22 вересня 2015 року, станція передачі Гайсин Вінницької області, Україна,

56796998 - передано актом прийому-передачі від 07 вересня 2016 року, станція передачі Золотоноша Черкаської області, Україна,

58706813 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

54026869 - передано актом прийому-передачі від 08 червня 2017 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56797095 - передано актом прийому-передачі від 07 вересня 2016 року, станція передачі Золотоноша Черкаської області, Україна,

58706821 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

54026885- передано актом прийому-передачі від 23 вересня 2015 року, станція передачі Гайсин Вінницької області, Україна,

56797194 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна

58706847 - передано актом прийому-передачі від 25 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

54026919 - передано актом прийому-передачі від 25 вересня 2015 року, станція передачі Гайсин Вінницької області, Україна,

56797293 - передано актом прийому-передачі від 23 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

58706854 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

56794597 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

56797392 - передано актом прийому-передачі від 25 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

58706870 - передано актом прийому-передачі від 25 вересня 2015 року, станція передачі Гайсин Вінницької області, Україна,

56794696 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56797491 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

58706888 - передано актом прийому-передачі від 23 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56794894 - передано актом прийому-передачі від 24 травня 2015 року, станція передачі Гайсин Вінницької області, Україна,

56797699 - передано актом прийому-передачі від 29 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

58706896 - передано актом прийому-передачі від 23 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56794993 - передано актом прийому-передачі від 23 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна

56797798 - передано актом прийому-передачі від 07 вересня 2016 року, станція передачі Золотоноша Черкаської області, Україна,

58706904 - передано актом прийому-передачі від 11 березня 2015 року, станція передачі Миронівка Київської області, Україна,

56795099 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна

56797897 - передано актом прийому-передачі від 24 травня 2015 року, станція передачі Гайсин Вінницької області, Україна,

58706920 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56795198 - передано актом прийому-передачі від 03 вересня 2016 року, станція передачі Золотоноша Черкаської області, Україна,

56797996 - передано актом прийому-передачі від 23 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

58706938 - передано актом прийому-передачі від 25 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56795396 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

56798192 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна

56795495 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

56798291 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

56795594 - передано актом прийому-передачі від 25 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56798390 - передано актом прийому-передачі від 04 грудня 2016 року, станція передачі Чернівці-Північна Чернівецької області, Україна,

56795693 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56798499 - передано актом прийому-передачі від 04 грудня 2016 року, станція передачі Чернівці-Північна Чернівецької області, Україна,

56795891 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна

58706656 - передано актом прийому-передачі від 01 березня 2015 року, станція передачі Чернівці-Північна Чернівецької області, Україна,

56795990 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

58706680 - передано актом прийому-передачі від 08 червня 2017 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56796097 - передано актом прийому-передачі від 03 вересня 2016 року, станція передачі Золотоноша Черкаської області, Україна,

58706706 - передано актом прийому-передачі від 21 березня 2017 року, станція передачі Тополі Харківської області, Україна,

56796196 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна

58706714 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна

56796295 - передано актом прийому-передачі від 24 травня 2015 року, станція передачі Гайсин Вінницької області, Україна,

58706722 - передано актом прийому-передачі від 21 березня 2017 року, станція передачі Тополі Харківської області, Україна,

56796493 - передано актом прийому-передачі від 23 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

58706755 - передано актом прийому-передачі від 27 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна,

56796592 - передано актом прийому-передачі від 25 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

58706763 - передано актом прийому-передачі від 04 жовтня 2016 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56796691 - передано актом прийому-передачі від 22 грудня 2015 року, станція передачі Купянськ-Вузловий Харківської області, Україна

58706771 - передано актом прийому-передачі від 24 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна,

56796790 - передано актом прийому-передачі від 03 вересня 2016 року, станція передачі Золотоноша Черкаської області, Україна,

58706797 - передано актом прийому-передачі від 23 грудня 2015 року, станція передачі Черкаси Черкаської області, Україна.

Положеннями п.180.1, п.180.2 ст.180 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платником податку є, зокрема:

1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством; особа, яка використовує, у тому числі при ввезенні товарів на митну територію України, податкову пільгу не за цільовим призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із цим Кодексом, а також будь-які інші особи, що використовують податкову пільгу, яку для них не призначено.

Особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету у разі постачання послуг нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими як платники податку, якщо місце постачання послуг розташоване на митній території України, є отримувач послуг.

Згідно п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно п.186.1 ст.186 Податкового кодексу України місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Так, у зв'язку з придбанням в оренду позивачем вагонів-цистерн у кількості 59 штук від TRIMFIYA INVESTMENTS LIMITED (Нікосія, Республіка Кіпр) в рамках укладеного контракту у період 2015 - 2018 роки, які переміщувалися через митну територію України, перевозили вантажі з України/в Україну, у позивача виник обов'язок подати відповідно митну декларацію та сплатити податки відповідно до положень ст.106 Митного кодексу України.

При цьому, позивачем не спростовано факт передачі зазначених вагонів-цистерн в межах території України, оскільки з наявних матеріалів справи не вбачається факту передачі вагонів-цистерн у кількості 59 штук від TRIMFIYA INVESTMENTS LIMITED (Нікосія, Республіка Кіпр) позивачу поза межами митної території України. Натомість, позивачем надано акти прийому-передачі вагонів у кількості 59 штук на території України. При цьому, сам по собі факт використання частини зазначених вагонів-цистерн та курсування їх за межами митної території України не є належним доказом відсутності підстав для декларування у відповідний митний режим.

Крім того, в спростування доводів позивача стосовно відсутності у нього обов'язку декларувати у відповідний митний режим зазначеного вище товару суд зазначає, що положеннями Митного кодексу України саме на позивача покладено обов'язок декларування товарів, отриманих на підставі зовнішньоекономічного договору.

За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що твердження відповідача про порушення позивачем вимог митного режиму тимчасового ввезення, а саме: вимог ч.1 ст.71, ч.7 ст.106, ч.1 ст.285 Митного кодексу України, пп.206.7.2 п.206.7 ст.207, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, вимог Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року»; недекларування товарів у відповідний митний режим та недотримання вимог такого режиму, а саме: вимог ч.1 та ч.8 ст.257, ч.2 ст.71, ст..106, ст.285, ч.1 ст.266 Митного кодексу України, пп.206.7.2 п.206.7 ст.206, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, п.10 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю залізничних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №451 «Питання пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними», вимог Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті ХІІ Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року».

Відтак, спірні податкові повідомлення-рішення № та №6 від 25 червня 2018 року є законними і підстави для його скасування відсутні.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, оскільки позивачем не надано достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідач довів, що діяв з урахуванням вимог законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 77, 78, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Євразія Транс Сервіс» - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя В.В. Аверкова

Повний текст рішення виготовлений 10.04.2019.