Справа № П/800/127/17
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № П/800/127/17

Провадження № 11-39зва19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сергійчук Л. Ю.,

заявниці - ОСОБА_3,

представника Вищої ради правосуддя - Белінської О. В.,

представника Генеральної прокуратури України - Гудзя О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду України від 01 серпня 2017 року (у складі колегії суддів Прокопенка О. Б., Волкова О. Ф., Гриціва М. І.) у справі за її позовом до Вищої ради правосуддя

(далі - ВРП), третя особа Генеральна прокуратура України, про визнання незаконним і скасування рішення з підстави, визначеної п. 3 ч. 5 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України),

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 у порядку ст. 171-1 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовом до ВРП, третя особа Генеральна прокуратура України, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення ВРП від 09 березня 2017 року № 471/0/15-17 про задоволення клопотання заступника Генерального прокурора Столярчука Ю. В. про тимчасове відсторонення судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_3 від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням її до кримінальної відповідальності до набрання законної сили вироком суду або закриттям кримінального провадження (далі - Рішення ВРП).

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначала, що Рішення ВРП про задоволення клопотання заступника Генерального прокурора України Столярчука Ю. В. від 28 лютого 2017 року є необґрунтованим та ухвалене без урахування вимог п. 19.4 гл. 19 Регламенту ВРП, затвердженого її рішенням від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17, та ст. 131, 132, 155 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) щодо вмотивованості клопотання про відсторонення судді та обов'язку надання доказів наявності ризиків вчинення дій, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

На думку позивачки, визнаючи викладені в клопотанні заступника Генерального прокурора України мотиви достатніми для його задоволення, ВРП, яка при вирішенні питання про відсторонення судді наділена повноваженнями слідчого судді, на порушення порядку, встановленого гл. 14 розд. ІІ КПК України, не дала власної оцінки та не дослідила наявності ризиків її впливу на свідків чи створення інших перешкод кримінальному провадженню, не проаналізувала можливих наслідків відсторонення, чим порушила принцип пропорційності, а також не дотримала принципів рівності й змагальності у судовому процесі, оскільки не дала відповіді на заперечення позивача.

Крім того, ОСОБА_3 посилалася на те, що ВРП мала взяти до уваги набрання законної сили ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі № 761/13118/16, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування до неї запобіжного заходу у вигляді застави, адже зазначене клопотання було ідентичним за своїми правовими підставами та доказовою базою клопотанню від 28 лютого 2017 року, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного Рішення ВРП.

Вищий адміністративний суд України постановою від 25 травня 2017 року відмовив у задоволенні позову.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_3 подала заяву про його перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 237 КАСУкраїни (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою), у якій просила скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2017 року та ухвалити нову - про задоволення позову.

Верховний Суд України постановою від 01 серпня 2017 року відмовив у задоволенні зазначеної заяви.

30 січня 2018 року ОСОБА_3 подала до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) заяву, якій присвоєно № 7309/18, а 06 грудня 2018 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Вега та інші проти України» (заява № 51414/07 та 5 інших заяв), зокрема оголосив прийнятною і заяву ОСОБА_3 № 7309/18.

У зв'язку із прийняттям ЄСПЛ зазначеного рішення ОСОБА_3 24 січня 2019 року подала до Великої Палати Верховного Суду заяву, у якій порушила питання про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду України від 01 серпня 2017 року у справі № П/800/127/17 на підставі п. 3 ч. 5 ст. 361 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII) у зв'язку з установленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні цієї справи судом. Просила скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити її позов.

На думку ОСОБА_3 зазначене рішення ЄСПЛ є підставою для перегляду за виключними обставинами постанови Верховного Суду України від 01 серпня 2017 року у адміністративній справі № П/800/127/17.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 06 лютого 2019 року відкрила провадження за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі № П/800/127/17 та призначила справу до розгляду в судовому засіданні на 02 квітня 2019 року.

Міністерство юстиції України надало копію рішення ЄСПЛ у справі «Вега та інші проти України» разом з його автентичним перекладом українською мовою.

У судовому засіданні заявниця підтримала заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами та просила її задовольнити з викладених у ній мотивів.

Представник ВРП в судовому засіданні вказала на необґрунтованість поданої ОСОБА_3 заяви і просила відмовити у її задоволенні, оскільки дії та рішення ВРП не були предметом дослідження в ЄСПЛ.

Представник Генеральної прокуратури України в судовому засіданні зазначив про безпідставність вимог заяви, оскільки рішення ЄСПЛ прийнято у справі, яка розглядається в порядку кримінального судочинства, що свідчить про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) у іншій справі і не може бути підставою для перегляду рішення суду в адміністративній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені в заяві про перегляд рішення суду за виключними обставинами, та обґрунтування заявниці під час судового засідання, а також надані на противагу їм аргументи представників ВРП та Генеральної прокуратури України, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 363 КАСУкраїни заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 361 КАСУкраїни підставою для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення міжнародних зобов'язань при вирішенні цієї справи судом.

Отже, підставою для перегляду судових рішень за виключними обставинами Верховним Судом може бути встановлення ЄСПЛ порушення Конвенції, які були спричинені/встановлені під час вирішення саме тієї справи, тобто адміністративної справи № П/800/127/17, про перегляд рішення у якій порушується питання.

Проте, рішення ЄСПЛ у справі «Вега та інші проти України» від 06 грудня 2014 року не є рішенням міжнародної судової установи, яким встановлено порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні судом адміністративної справи № П/800/127/17.

З матеріалів справи, рішення ЄСПЛ у справі «Вега та інші проти України» та додатку до нього вбачається, що 30 січня 2018 року ОСОБА_3 подала до ЄСПЛ заяву № 7309/18, у якій скаржилася, зокрема, на надмірну тривалість кримінального провадження та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту, тобто питання щодо порушення її прав при розгляді адміністративної справи за її позовом до ВРП, третя особа Генеральна прокуратура України, про визнання незаконним і скасування рішення, нею не порушувалося.

06 грудня 2018 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Вега та інші проти України» (заява № 51414/07 та 5 інших заяв), у якому констатував порушення Україною п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції з огляду на надмірну тривалість кримінальних проваджень та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту та визнав прийнятними скарги, у тому й числі скаргу ОСОБА_3(№ 7309/18 від 30 січня 2018 року).

У мотивувальній частині рішення ЄСПЛ зазначив, що розумність тривалості судового розгляду повинна оцінюватися у світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявників та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявників (рішення у справах «Пелісьє та Сассі проти Франції», заява № 25444/94, п. 67, ЄСПЛ 1999-ІІ та «Фрідлендер проти Франції», заява № 30979/96, п. 43, ЄСПЛ 2000-VІІ). У справі «Меріт проти України» (№ 66561 від 30 березня 2004 року) Суд уже встановлював порушення щодо питань, аналогічних тим, що розглядаються в цій справі (п. 7 і 8 Рішення ЄСПЛ).

Крім того, ЄСПЛ указав, що, розглянувши всі наявні матеріали, не вбачає жодних фактів або аргументів, здатних переконати його дійти іншого висновку щодо прийнятності та суті цих скарг. З огляду на свою практику із цього питання ЄСПЛ констатував, що у цій справі тривалість кримінальних проваджень була надмірною і не відповідала вимозі «розумного строку», а також, що заявники не мали ефективного засобу юридичного захисту щодо цих скарг (п. 9 та 10 Рішення ЄСПЛ).

Із цих підстав ЄСПЛ оголосив прийнятними скарги, у тому числі скаргу ОСОБА_3, щодо надмірної тривалості кримінальних проваджень та відсутності в національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Постановив, що ці скарги свідчать про порушення Україною п. 1 ст. 6 і ст. 13 Конвенції та зобов'язав державу-відповідача сплатити заявникам суми, зазначені в додатку до рішення (п. 2 - 4 резолютивної частини Рішення ЄСПЛ).

Як убачається з додатка до рішення ЄСПЛ, ОСОБА_3 (заява № 7309/18) присуджено 1200 євро як відшкодування моральної та матеріальної шкоди, судових та інших витрат.

У заяві про перегляд постанови Верховного Суду України від 01 серпня 2017 року за виключними обставинами ОСОБА_3, просить її скасувати з тих підстав, що вищезазначеним рішенням ЄСПЛ встановлена надмірна тривалість кримінального провадження, порушеного стосовно неї, а чинне рішення ВРП від 09 березня 2017 року про тимчасове відсторонення її від здійснення правосуддя у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності до набрання законної сили вироком суду або закриття кримінального провадження впливає на можливість заявниці розвивати відносини із зовнішнім світом у професійному середовищі, заважає її приватному життю і негативно відображається на матеріальному становищі, що на думку заявниці, свідчить про порушення Україною ст. 8 Конвенції та відображено у іншому рішенні ЄСПЛ від 24 жовтня 2012 року у справі «Affaire D.M.T. et D.K.I. c. Bulgarie».

Отже, виходячи зі змісту заяви, ОСОБА_3 фактично не погоджується із постановою Верховного Суду України від 01 серпня 2017 року, прийнятою за наслідками розгляду її позовної заяви про оскарження рішення ВРП.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду встановила, що судове рішення в адміністративній справі № П/800/127/17 не було предметом розгляду в ЄСПЛ, що в свою чергу виключає встановлення ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов'язань під час вирішення національними судами цієї адміністративної справи, а тому відсутні підстави для перегляду Великою Палатою Верховного Суду постанови Верховного Суду України від 01 серпня 2017 року в цій справі за виключними обставинами.

З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність закриття провадження за виключними обставинами у справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Керуючись ст. 243, 248, 250, 359, 361, 368, підп. 3 п. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Провадження за виключними обставинами за заявою ОСОБА_3 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду України від 01 серпня 2017 року в адміністративній справі за її позовом до Вищої ради правосуддя, третя особа Генеральна прокуратура України, про визнання незаконним і скасування рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Суддя-доповідач В. С. Князєв І. В. Саприкіна
Судді:
Н. О. Антонюк С. В. Бакуліна В. В. Британчук О. С. Золотніков О. Р. Кібенко Л. М. Лобойко Н. П. Лященко О. Б. Прокопенко Л. І. Рогач О. М. Ситнік О. С. Ткачук В. Ю. Уркевич О. Г. Яновська