Справа № 126/3536/18
Суддя: Губко В. І.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/3536/18

Провадження № 2-а/126/10/2019

"08" квітня 2019 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача інспектора Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення з тих підстав, що як стверджує 07.12.2018 року близько 7 год. 30 хв. по вул. Центральна в с. Джулинка Бершадського району він керував автомобілем НОМЕР_1 та був зупинений відповідачем. Працівник поліції звинуватив його в тому, що він керував автомобілем з непройденим обов'язковим технічним обстеженням за 2018 рік. Згідно постанови відповідача серії НК № 217889 від 10.12.2018 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП є незаконним та необгрунтованим. Він повідомив відповідачеві, що його транспортний засіб не підлягає обов'язковому технічному огляду, так як при повній завантаженості увесь автомобіль буде важити 2,8 т, який без вантажу важить 1,8 т, про що свідчать показники, занесені до свідоцтва про автотранспортний засіб серії САО № 649370. Крім того, як доказ ним було надано працівнику поліції страховий поліс № АМ/2800493 від 13.02.2018 року, в п.8 якого зазначено, що транспортний засіб не підлягає обов'язковому технічному контролю. На всі його докази та заперечення відповідач не зважив. Відповідачем не зазначено на підставі чого був зроблений висновок, що він повинен пройти обов'язковий технічний контроль, чим підтверджується обов'язковість такого огляду, чи відноситься даний транспортний засіб до таких, які повинні проходити обов'язковий технічний огляд та яким чином перевірялися вказані обставини. Просить скасувати постанову серії НК № 217889 від 10.12.2018 року; провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 121 КУпАП закрити; стягнути з відповідача на його користь 500 грн. понесених витрат на отримання правничої допомоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у суді, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснювався у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою прокурора, особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову від 10.12.2018 року позивач отримав лише 19.12.2018 року, у зв'язку з чим пропустив строк на оскарження постанови.

Сукупність вищенаведених обставин дає суду підстави вважати, що ОСОБА_1 з поважних причин було пропущено визначений законом строк для оскарження постанови.

Судом встановлено, що згідно постанови серії НК № 217889 від 010.12.2018 року, 07.12.2018 року о 7 год. 30 хв. в с. Джулинка по вул. Центральна водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_2, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено відповідними статтями КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В порушення зазначених вимог закону, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.3 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ передбачено, що обов'язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року № 137 «Про затвердження Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу» та ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачена періодичність проходження обов'язкового технічного контролю вантажних автомобілів вантажопідйомністю до 3,5 тонни із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО № 649370 вбачається, що транспортний засіб марки Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_2, 2007 року випуску, тип даного транспортного засобу - фургон малотонажний-В, повна маса 2800, кількість сидячих місць з місцем водія - 3.

Крім того, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб Volkswagen Transporter не використовується як таксі, маршрутне таксі та не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Отже, вищезазначений транспортний засіб належить до категорії легкових автомобілів, доказів його використання позивачем в комерційних цілях (в режимі таксі, для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку) відповідач не надав, а тому на переконання суду вищезазначений автомобіль згідно з чинним законодавством не підлягає обов'язковому технічного контролю.

Наведене свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача. Проте, такі докази відсутні. Відповідачем не було вжито таких заходів.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.3 КУпАП, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.

За вищевикладених обставин, позовні вимоги позивача в частині скасування постанови про накладення на нього адміністративного стягнення та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та доведеними.

Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано:

- договір про юридичне абонентське обслуговування № 005/2018-ЮП від 10.12.2018 року, укладений позивачем ОСОБА_1С, та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3;

- акт виконаних робіт № 001/ЮРС від 12.12.2018 року

Надані позивачем вищезазначені договір та акт укладені фізичною особою підприємцем, а не адвокатом.

Враховуючи те, що наданими позивачем документами витрати на правову допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, суд вважає, що в стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Відповідно до ч.5. ст. 139 КАС України, якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору, тому дані витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд , як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта власних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

П.1 ч.1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи із вказаної норми, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.3 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 122 ч.3 КУпАП, ст.ст. 5, 14, 72-79, 205, 132, 134, 139, 241-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови серії НК № 217889 від 10.12.2018 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП.

Позов ОСОБА_1 до інспектора Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК № 217889 від 10.12.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 121 ч.3 КУпАП закрити у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. І. Губко