Справа № 280/378/19
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 квітня 2019 року Справа № 280/378/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (69121, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул.. Північне шосе, 25, ) про визнання протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 09.10.2018 № ЗП 1815/1150/АВ/П/ТД/ФС про накладення штрафу у розмірі 223380, 00 грн.

Ухвалою суду від 28.01.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 28.01.2019 даний позов забезпечено частково шляхом зупинення стягнення за виконавчими документами постановами про накладення штрафу від 09.10.2018 року № ЗП 1815/1150/АВ/П/ТД/ФС, що видані відповідачем, до набрання законної сили судовим рішення в даній справі.

01.04.2019 за клопотанням сторін справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Позиція позивача викладена в позовній заяві. Зокрема зазначено, що у період з 19 по 20.09.2019 інспектором праці ОСОБА_2 було проведено інспекційне відвідування позивача з питань дотримання законодавства про працю.

За результатом даного інспекційного відвідування інспектором Скуріхіною Т.В. було складено ОСОБА_3 від 20.09.2018 № ЗП 1815/1150/АВ, відповідно до якого було встановлено допуск працівників до роботи без укладення трудових договорів, зокрема, за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (вул. Космічна, 121-б, м. Запоріжжя) у торговому залі знаходився ОСОБА_4, який виконував функції продавця. Відповідно до пояснень ОСОБА_4 він працює у ФОП ОСОБА_1 тиждень за відповідним графіком та трудовий договір не укладав. Також в ході проведення інспекційного відвідування було надано цивільно-правовий договір між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на здійснення маркетингових послуг. В порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудові договори із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не укладалися і повідомлення до органів фіскальної служби не подавались.

ОСОБА_3 акт від 20.09.2018 було підписано інспектором Скуріхіною Т.В. та направлений на адресу позивача, яка отримала його 26.09.2018.

28.09.2018 року відповідачем було направлено позивачу письмове повідомлення про розгляд справи на 09.10.2018 року на 14.00, але позивач отримала його лише 19.10.2018 року після винесеної постанови.

09.10.2018 року відповідачем винесена постанова № ЗП 1815/1150/АВ/П/ТД/ФС про накладення штрафу на позивача у розмірі 223380, 00 грн. у звязку з порушенням нею частини 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Позивач зазначила, що дана постанова є необґрунтованою, оскільки базується на ОСОБА_3, складеному не в повному обсязі, не в останній день інспекційного відвідування, не підписаному усіма особами, яким було доручено провести перевірку. Крім того, висновки ОСОБА_3 не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки між позивачем і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не існувало трудових відносин, а матеріали перевірки не містять належних доказів порушення позивачем ст. 24 КЗпП України.

Заперечення проти позову викладені у відзиві на адміністративний позов від 15.02.2019 (вх. № 6431). Зокрема зазначено про нормативне обґрунтування, в тому числі міжнародне законодавство, діяльності територіальних управлінь та посадових осіб Держпраці та відповідні вимоги законодавства про працю. Відповідач вважає, що постанова про накладення штрафу на позивача прийнята у законний спосіб. Порушення, зафіксовані в ОСОБА_3, підтверджуються як поясненнями ОСОБА_4 і ОСОБА_5, так і відеозаписом, зробленим під час інспекційного відвідування, а також копіями договорів, укладених між позивачем та ОСОБА_5

Відповідачем також зазначено, що письмове повідомлення було надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 02.10.2018 та за даними відслідковування рекомендованої кореспонденції ФОП ОСОБА_1Д могла отримати повідомлення вже 04.10.2018. Просить в позові відмовити.

01.04.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх№12807), в якій позивач висловлює незгоду із аргументами відповідача, зазначеними у відзиві, та стверджує, що долучений останнім до матеріалів перевірки відеозапис підтверджує, що фіксація здійснювалась у недозволений спосіб (без повідомлення осіб), при цьому ці особи не попереджались про здійснення таких заходів щодо відео фіксації, а із наданого відеофайлу неможливо встановити хто саме (посадова особа), коли та в якому місці, за яких обставин та у звязку із чим здійснювалась відеозйомка, які особи присутні та які зафіксовані на відеофайлі. У зв'язку з чим позивач вважає зазначений доказ неналежним та недопустимим.

Позивачем зазначено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4А будь-які договори, в тому числі трудові не укладалися, будь-які доручення від імені ОСОБА_1 не надавалися. Також відповідачем не було встановлено фактичних обставин щодо трудових відносин ОСОБА_5 з ФОП ОСОБА_1, а сама ОСОБА_5 у зверненні до Держпраці повідомляла, що виконувала роботу за дорученням іншої особи, яка не є учасником справи.

Крім того, позивач вказала, що в ОСОБА_3 перевірки не відображені факти, які дійсно мали місце при інспекційному відвідуванні, і мають суттєве значення для вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, вивчивши надані сторонами докази, встановив наступне.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 16.10.2002 (№ запису 2 103 017 0000 021938).

Згідно Направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 17.09.2018 № 790 відповідачем відповідно до наказу від 17.09.2018 № 1506 для інспекційного відвідування з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб направлені такі посадові особи: головні державні інспектори Скуріхіна Т.В., Бохан Н.В., Буднік О.А. Із направлення вбачається, що юридичною адресою ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_2, а фактичною адресою зазначена м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 121-б. Період інспекційного відвідування вказаний з 18.09 по 26.09.2018. Під час заходу мало перевірюватись оформлення трудових відносин, строки виплати заробітної плати, мінімальні гарантії в оплаті праці, праця неповнолітніх.

За результатом інспекційного відвідування інспектором Скуріхіною Т.В. було складено ОСОБА_3 від 20.09.2018 № ЗП 1815/1150/АВ, відповідно до якого було встановлено, що 19.09.2018 за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (вул. Космічна, 121-б, м. Запоріжжя) у торговому залі знаходився ОСОБА_4, який виконував функції продавця. Відповідно до пояснень ОСОБА_4 (що зафіксовано відеозаписом) він працює у ФОП ОСОБА_1 тиждень за відповідним графіком. Трудовий договір не укладав. Також в ході проведення інспекційного відвідування було надано цивільно-правовий договір між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на здійснення маркетингових послуг. В порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудові договори із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не укладалися і повідомлення до органів фіскальної служби не подавались.

ОСОБА_3 від 20.09.2018 було підписано інспектором Скуріхіною Т.В. та направлений на адресу позивача, яка отримала його лише 26.09.2018.

20.09.2018 на адресу позивача було направлено Припис про усунення виявлених порушень № ЗП 1815/1150/АВ, підписаний інспектором Скуріхіною Т.В.

28.09.2018 відповідачем було направлено позивачу письмове повідомлення про розгляд справи на 09.10.2018 на 14.00, але позивач отримала його лише 19.10.2018.

09.10.2018 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_6 була винесена постанова № ЗП 1815/1150/АВ/П/ТД/ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 223380, 00 грн. у звязку з порушенням нею ч. 1 ст. 21, та ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

07.12.2018 державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження ВП №57876878 щодо стягнення відповідної суми штрафу з позивача.

Зі змісту договорів, наданих відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, вбачається, що сторонами виступають ФОП ОСОБА_1 та громадянка ОСОБА_5, їх предметом є проведення маркетингових робіт по реалізації меблів.

Згідно пояснень ОСОБА_5, доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву, вказано, що ОСОБА_1 вона особисто не знає, ніяких угод з нею не укладала, але при цьому складала від її імені договори, приймала від її імені кошти, які потім передавала третім особам. Що стосується письмового звернення ОСОБА_5 до ГУ Держпраці у Запорізькій області, то нею повідомлено про виконання роботи за дорученням іншої особи ОСОБА_7.

Згідно пояснень ОСОБА_4, доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву, будь-які договори, в тому числі, трудові з ОСОБА_1 не укладалися, будь-які доручення від її імені також не надавалися.

Відповідно до відеозапису проведення інспекційного відвідування, наданого відповідачем, вбачається, що неможливо встановити яка саме посадова особа, коли та в якому місці, за яких обставин та у звязку із чим здійснювала відеозйомку, які особи були присутні та які порушення при цьому зафіксовані.

Стаття 68 ОСОБА_8 України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися ОСОБА_8 України, законів України.

Статтею 8 ОСОБА_8 України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_8 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_8 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_8 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_8 України гарантується.

Відповідно до ст. 19 ОСОБА_8 України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_8 та законами України.

В статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пункту 2 Положення № 96 Держпраці у своїй діяльності керується ОСОБА_8 та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до ОСОБА_8 та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Державна служба України з питань праці (Держпраця) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. (п. п. 6 п. 6 Положення № 96).

Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 року № 877-V (далі Закон № 877-V) та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі Порядок № 295).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі за текстом Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, в т. ч., органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

ОСОБА_3 у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21,частини третьої статті 22 цього Закону.

Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (ст. 3 Закону № 877-V).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.

Інспекційні відвідування проводяться, зокрема за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту (п. п. 3 п. 5 Порядку № 295).

Згідно п. п. 8, 9 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до п. 11 Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Судом встановлено, що згідно направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 17.09.2018 № 790 відповідачем відповідно до наказу від 17.09.2018 року № 1506 для інспекційного відвідування з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб направлені такі посадові особи: головні державні інспектори Скуріхіна Т.В., Бохан Н.В., Буднік О.А. Із направлення вбачається, що юридичною адресою ФОП ОСОБА_1 є АДРЕСА_2, а фактичною адресою зазначена м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 121-б. Період інспекційного відвідування вказаний з 18.09 по 26.09.2018 року. Під час заходу мало перевірюватись оформлення трудових відносин, строки виплати заробітної плати, мінімальні гарантії в оплаті праці, праця неповнолітніх.

За результатом інспекційного відвідування інспектором Скуріхіною Т.В. було складено ОСОБА_3 від 20.09.2018 № ЗП 1815/1150/АВ, відповідно до якого було встановлено, що 19.092018 року за адресою здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (вул. Космічна, 121-б, м. Запоріжжя) у торговому залі знаходився ОСОБА_4, який виконував функції продавця. Відповідно до пояснень ОСОБА_4 (що зафіксовано відеозаписом) він працює у ФОП ОСОБА_1 тиждень за відповідним графіком. Трудовий договір не укладав. Також в ході проведення інспекційного відвідування було надано цивільно-правовий договір між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на здійснення маркетингових послуг. В порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудові договори із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не укладалися і повідомлення до органів фіскальної служби не подавались.

ОСОБА_3 від 20.09.2018 було підписано інспектором Скуріхіною Т.В. та направлений на адресу позивача, яка отримала його лише 26.09.2018.

20.09.2018 на адресу позивача було направлено Припис про усунення виявлених порушень № ЗП 1815/1150/АВ, підписаний інспектором Скуріхіною Т.В.

28.09.2018 відповідачем було направлено позивачу письмове повідомлення про розгляд справи на 09.10.2018 на 14.00, але позивач отримала його лише 19.10.2018 року.

09.10.2018 заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_6. була винесена постанова № ЗП 1815/1150/АВ/П/ТД/ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 223380, 00 грн. у звязку з порушенням нею ч. 1 ст. 21, та ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Суд, дослідивши докази, надані сторонами, які містяться в матеріалах справи, не може погодитися з вищевикладеними висновками відповідача, з наступних підстав.

Пунктом 11 Порядку № 295 передбачено право інспекторів праці фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки. Проте реалізація зазначеного права регламентовано виключно за умов дотримання чинного законодавства, зокрема щодо заборони здійснювати негласне (скрите) фіксування контрольного заходу. Натомість, із долученого до матеріалів перевірки відеозапису випливає, що фіксація здійснювалась у недозволений спосіб, а саме негласний (без повідомлення осіб), при цьому присутні особи не попереджались про здійснення таких заходів щодо відео фіксації, а субєкт інспекційного відвідування, тобто ФОП ОСОБА_1 із змістом цього відеофайлу не ознайомлена.

За приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі змісту вищезазначених договорів, наданих відповідачем, не вбачається, що ці договори є укладеними, оскільки відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналіз загального змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеними, а саме: 1) сторони повинні досягти угоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони договору мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі; 3) сторони договору мають досягти такої згоди у передбаченому законом порядку.

Доказів щодо укладення між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_5, або ОСОБА_4 трудових договорів відповідачем не надано.

Пунктом 11 Порядку № 295 визначено права посадових осіб інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, при цьому інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору. Згідно ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідачем суду не надано доказів наявності законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначених договорів.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши цивільно-правові договори, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України, що відображено у відповідних договорах.

У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доказів наявності у цивільно-правового договору ознак нікчемних правочинів відповідачем суду не надано, як і не надано доказів визнання судом даного договору недійсним.

Таким чином, наведені інспектором в акті від 20.09.2018 № ЗП 1815/1150/АВ твердження не можуть бути підставою для висновків про допуск працівників до роботи без укладення трудових договорів, а відтак про встановлення порушень з боку ФОП ОСОБА_1 ст. 24 КЗпП України.

Що стосується оскаржуваної постанови заступника начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області ОСОБА_6 від 09.10.2018 № ЗП 1815/1150/АВ/П/ТД/ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 223380, 00 грн., то суд виходить із наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи викладене, а також встановивши в судовому засіданні факт відсутності в діях позивача порушень ч. 1 ст. 21, ч. ч. 1 і 3 ст. 24 та КЗпП України, суд вважає, що накладення відповідачем позивача штрафу у розмірі 223380,00 грн. не може вважатись правомірним.

Статтею 19 ОСОБА_8 України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений ОСОБА_8 та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_8 та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, прийнятою не у відповідності до норм чинного законодавства, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про її протиправність та скасування.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати позивачем судового збору у розмірі 2233,80 грн., що підтверджується квитанціями №61820 08.11.2018 та №0.0..1 від 11.12.2018.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69121, АДРЕСА_3, код РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу від 09.10.2018 року № ЗП 1815/1150/АВ/П/ТД/ФС про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 223380, 00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держпраці у Запорізькій області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69121, АДРЕСА_3, код РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 2233 (дві тисячі двісті тридцять три) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 10.04.2019.

Суддя О.О.Артоуз