Справа № 826/10815/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Київ № 826/10815/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С., Шейко Т.І., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

14.07.2016 ОСОБА_1 (ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив:

- визнати незаконними дії та бездіяльність при розгляді звернень щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1;

- зобов'язати Пенсійний фонд України (департамент пенсійного забезпечення) в передбачений законом строк розглянути заяву позивача від 23.05.2016 з додатком до заяви від 26.05.2016;

- зробити перерахунок пенсії позивача по інвалідності ІІ групи, призначеної з 26.02.2014 з урахуванням заробітної плати та індексації, знайти оптимальний варіант;

- стягнути з департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України на користь позивача 5000000 грн моральної і матеріальної шкоди;

- притягнути до адміністративної відповідальності посадових осіб (виконавців та посадовців) департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач неодноразово звертався до органів виконавчої влади з вимогою про перерахунок пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної з 26.02.2014, з урахуванням заробітної плати та індексації. Проте відповідач ухиляється від розгляду заяви позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2016 у справі відкрито провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2016 у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 та згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2017 справу прийнято до провадження і призначено попереднє засідання.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Тобто, розгляд даної справи після 15.12.2017 здійснено відповідно до приписів нової редакції КАС України.

Так, 12.01.2018 відділом документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярією) суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила про необґрунтованість позовних вимог вказавши, що відповідно до Положення про департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, затвердженого наказом Пенсійного фонду України від 19.06.2015 №10 (чинного на момент звернення позивача до суду) та Положення про департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, затвердженого наказом Пенсійного фонду України від 15.03.2017 №40, департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України є самостійним структурним підрозділом центрального апарату Пенсійного фонду України та в розумінні КАС України не є юридичною особою. Зауважила, що Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, не наділений повноваженнями щодо безпосереднього призначення, перерахунку й виплати пенсії та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2018 у справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду.

В засіданні 28.02.2018 ухвалою суду, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати, розгляд справи постановлено здійснити у письмовому провадженні.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи.

23.05.2016 ОСОБА_1 звернувся з заявою та з додатком до заяви від 26.05.2016 до департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної з 26.02.2014, з урахуванням заробітної плати та індексації та проханням знайти оптимальний варіант для визначення розміру пенсії при здійсненні такого перерахунку задля забезпечення йому належного пенсійного забезпечення.

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 21.06.2016 №6738/Т-11, №7002/Т-11 повідомив позивача, що його звернення розглянуто, відповіді з порушених у заявах питань направлені на адресу позивача листом від 06.11.2015 №10432/Т-1, №10737/Т-1 та №10534/Т-1. Крім того, повідомлено, що для забезпечення можливості підвищення розміру пенсії йому необхідно звернутися до управління Пенсійного фонду України за місцем проживання з оригіналами довідок, копії яких додано до звернень.

Вважаючи дії департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України незаконними та такими, що порушують його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини першої статті 3 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих положень вбачається, що метою та завданнями адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення уже порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 (Положення №280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 7 Положення №280, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.01.2015 №41/26486, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління (управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Як зазначено в підпункті 7 пункту 4 цього Положення управління Фонду, відповідно до покладених на нього завдань, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії. В свою чергу, Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, організовує, координує та контролює роботу територіальних управлінь щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій (пп. 6 п. 4 Положення №280).

Таким чином, Пенсійний фонд України, відповідно до покладених на нього завдань, безпосереднього нарахування, призначення (перерахунку) і виплати пенсій не здійснює, оскільки такими повноваженнями наділені управління Фонду за місцем обліку особи, що підпорядковані центральному органу виконавчої влади.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом, який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права звертатися із заявами щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення є Закон України "Про звернення громадян".

Позивач реалізував надані йому Основним Законом та Законом України "Про звернення громадян" права, звернувшись із заявою від 23.05.2016 та додатком до заяви від 26.05.2016 до департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії.

Згідно з частинами третьою статті 7 Закону України "Про звернення громадян" (в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин) якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до частини другої статті 8 вказаного Закону не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

З копії листа департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 06.11.2015 №10432/Т-1, №10737/Т-1 та №10534/Т-1, наявного в матеріалах справи, вбачається, що департаментом розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку його пенсії, які надійшли з Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України та Апарату Верховної Ради України.

З огляду на викладене, заява позивача від 23.05.2016 та додаток до заяви від 26.05.2016 є повторними зверненнями до департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України з одного і того ж питання, що вирішено по суті, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність бездіяльності та протиправності дій відповідача при розгляді звернень щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1, оскільки листом від 21.06.2016 №6738/Т-11, №7002/Т-11 позивачу надана відповідь на його заяви від 23.05.2016 та 26.05.2016.

Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про перерахунок пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної з 26.02.2014 з урахуванням заробітної плати та індексації, адже Пенсійний фонд України, в тому числі і його самостійні структурні підрозділи центрального апарату не наділені повноваженнями призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсій. Такі повноваження мають відповідні територіальні управління на місцем проживання особи.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, суду слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювана та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 у справі №804/2252/14.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обов'язковими умовами відшкодування шкоди згідно вказаних статей є неправомірність дій відповідного органу та наявність причино-наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою.

Однак, при розгляді даної адміністративної справи судом не встановлено протиправності дій (бездіяльності) відповідача. Більше того, позивачем не доведено і наявність причино-наслідкового зв'язку між протиправними, на думку ОСОБА_1, діями (бездіяльністю) Пенсійного фонду України та завданою шкодою, як моральною, так і матеріальною, не надано жодних змістовних обґрунтувань й належних доказів заподіяння йому моральної й матеріальної шкоди відповідачем, а також не долучено будь-яких доказів в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування шкоди (моральної й матеріальної) у розмірі 5000000 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача про відшкодування моральної і матеріальної шкоди у розмірі 5000000 грн задоволенню не підлягає.

Оскільки судом не встановлено протиправності дій (бездіяльності) департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України щодо розгляду звернень позивача, перерахунку його пернсії, підстави для притягнення до відповідальності таких посадових осіб (виконавців та посадовців) департаменту відсутні.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, колегія суддів, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що за обставин звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору та не понесенням відповідачем витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, судові витрати розподілу не підлягають.

На підстав викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-247, 255, КАС України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відповідач - Пенсійний фонд України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ).

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя К.С. Пащенко

Суддя Т.І. Шейко