Справа № 810/1228/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2019 року

Київ

справа №810/1228/17

адміністративне провадження №К/9901/40958/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 (суддя Виноградова О.І.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 (судді Мельничук В.П., Лічевецький І.О., Мацедонська В.Е.)

у справі № 810/1228/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс»

до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

та Головного управління Державної казначейської служби у Київській області

про стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (далі - позивач, ТОВ «Васт-Транс») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (відповідач 1, Києво-Святошинська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області) та Головного управління Державної казначейської служби у Київській області (відповідач 2, ГУ ДКС у Київській області) про стягнення пені на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України за період з 1 березня 2008 року по 24 березня 2017 року у сумі 20 451 грн 21 коп.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017, адміністративний позов задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» пеню у розмірі 14 306 (чотирнадцять тисяч триста шість) грн. 96 коп. за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за січень 2012 року.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Києво-Святошинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального права, просила скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач процесуальним правом надати письмові заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач мав право звернутися з даним позовом протягом 1095 днів з дати виникнення права на бюджетне відшкодування за декларацією за січень 2012 року. У випадку подання Інспекцією до казначейської служби висновку про відшкодування з бюджету коштів, зазначена у такому висновку сума, мала бути зарахована на банківський рахунок позивача до 03 квітня 2012 року. Саме з 03 квітня 2012 року позивач міг дізнатися про порушення його законних прав та інтересів, тобто саме з цієї дати розпочався перебіг строку звернення до суду. При цьому, відповідач посилається на позицію, викладену в рішеннях Вищого адміністративного суду України.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2016 р. у справі № 810/1959/16 визначено, що у даному випадку при обчисленні пені має враховуватися облікова ставка на рівні 7,5% річних, яка була введена Постановою Правління Національного банку України від 21 березня 2012 року № 102. Наведене свідчить, що у даній адміністративній справі має розраховуватися пеня за несвоєчасну сплату бюджетного відшкодування з урахуванням ставки НБУ, визначеної постановою в адміністративній справі № 810/1959/16. Кількість днів прострочення за період з 3 квітня 2012 року (дата виникнення у позивача права на нарахування пені) по 10 червня 2013 року становить 434 дні, а за період з 30 вересня 2016 року по 24 березня 2017 року становить 154 дні. При цьому в межах адміністративної справи № 810/1959/16 стягнуто пеню за період з 11 червня 2013 року по 29 серпня 2016 року. З урахуванням викладеного суди дійшли висновку, що сума пені за заявлений позивачем період складає 14306,96 грн. (98678 грн. 00 коп. *7,5 % (облікова ставка НБУ на момент виникнення заборгованості - 3 квітня 2012 р.)*120% : 365 днів* 588 днів (кількість днів прострочення)).

Колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги не містять заперечень щодо правильності обрахунку суми пені чи права позивача на стягнення такої. Спірним в межах доводів касаційної скарги є дотримання позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом.

Судами встановлено, що 20 лютого 2012 року позивачем було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2012 року, в рядку 23 якої позивачем було зазначено від'ємне значення, яке підлягало бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, у сумі 98 678,00 грн.

До вказаної податкової звітності позивачем було додано розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (Д4).

Відповідно до квитанції № 2 декларація за січень 2012 року разом з вказаними додатками було прийнято Києво-Святошинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та зареєстровано за № .

Проте, бюджетне відшкодування на рахунок позивача надійшло лише 28 березня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 34.

Вважаючи, що ТОВ «Вас-Транс» має право на відшкодування пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного Банку України, встановленої на момент виникнення пені, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин у цій справі) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пунктів 200.10, 200.11 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 цієї статті визначено, що орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби

У відповідності до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов'язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов'язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 Податкового кодексу України.

Нарахування пені пов'язується саме із недотриманням суб'єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов'язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Крім того, положеннями пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України встановлено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Системний аналіз положень статті 43 та пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість.

Визначений законодавцем строк в 1095 днів також свідчить на користь того, що ПК України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв'язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

При цьому, право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду слід врахувати й те, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.

Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податкового боргу та пеню на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 14.03.2019 у справі № 822/553/17.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, тобто протягом 1095 днів з дня повної виплати податковим органом суми бюджетного відшкодування, позаяк пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Щодо посилання скаржника на позицію викладену в рішеннях Вищого адміністративного суду України, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України (пункт 8 частини 1 Розділ VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції на момент звернення до суду з касаційною скаргою) при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Таким чином, обов'язковими для застосування Верховним Судом є висновки щодо застосування норми права, які викладені в постановах Верховного Суду та рішеннях ухвалених Верховним Судом України. Відтак суд не приймає посилання відповідача на позицію, викладену в рішеннях Вищого адміністративного суду України.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 у справі № 810/1228/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко