Справа № 1340/5903/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5903/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Львів

10 год. 08 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М, представника позивачки ОСОБА_1. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на посаді, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про:

1) визнання протиправним та скасування наказу № 1182о/с від 15.11.2018 про звільнення позивачки, майора міліції, з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

2) поновлення позивачки на посаді слідчого слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області, з 07.11.2015;

3) відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України на постанову в частині поновлення позивачки на посаді слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області допустити до негайного виконання;

4) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області 740,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка покликається на те, що після повторного поновлення її на посаді за постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 813/2009/18, яке набрало законної сили, голова ліквідаційної комісії 15.11.2018 підписав наказ № 1180 о/с про виконання рішення суду та цього ж дня виніс наказ № 1182 о/с «Про звільнення», яким, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п. 64 «г» /через скорочення штатів/ майора міліції ОСОБА_2 /М-086830/ слідчого слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з 07.11.2015. На переконання позивачки, оскаржуваний наказ є протиправним з тих самих підстав, що і наказ від 06.11.2015 за № 848 о/с, від 11.04.2017 за № 1037 о/с, від 21.06.2017 за № 1066, від 18.04.2018 за № 1139 о/с. Відповідач приймаючи цей наказ умисно, завідомо незаконно не виконав судових рішень, внаслідок чого позивачку вп'яте незаконно звільнили із займаної посади. Оскільки вказане порушує право позивачки на працю, ОСОБА_2 звернулась із цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 12.12.2018 цю позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 08.01.2019 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.01.2019 витребувано докази від Головного управлінню Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції у Львівській області.

В підготовчому засіданні 19.02.2019 представником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надано докази на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів.

Ухвалою суду від 06.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, що викладено у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву. Просив позов задовольнити.

Відповідачі явки уповноважених представників не забезпечили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавали.

Позиція Головного управління Міністерства внутрішніх справ України викладена у відзиві на позовну заяву за вх. № 6299 від 25.02.2019.

Відповідач 1 зазначив, що наказ Міністерства внутрішніх справ України за № 1388 від 06.11.2015 «Про організаційно-штатні питання» є вагомою правовою підставою для видачі відповідачем 1 наказу про звільнення позивачки, саме через скорочення штатів. Судом протиправність такого наказу не встановлено. Відповідно до вказаного наказу скорочено усі штатні посади Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у кількості 7521. З 07.11.2015 по теперішній час у відповідача 1 відсутні будь-які вакантні штатні посади, а відтак, відсутня реальна можливість проходження служби позивачкою. При її звільненні з посади враховано як відсутність вакантних посад, так і процес припинення юридичної особи - відповідача 1.

Також зазначено про те, що в п. 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» чітко зазначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Пунктом 10 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідач 1 звернув увагу на те, що через скорочення 100% посад, позивачка не може бути поновленою на неіснуючій посаді.

З позиції відповідача 1, цей позов є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. Просив у задоволенні позову відмовити.

Підстав для відкладення розгляду справи відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено.

Суд заслухав пояснення представника позивачки, з'ясував фактичні обставини та відповідні їм правовідносини та встановив таке.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 813/2900/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України у Львівській області, Жовківського районного відділу Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1139 «Про звільнення» від 18.04.2018, про звільнення ОСОБА_2, майора міліції, з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів), Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07 листопада 2015 року; рішення в частині поновлення ОСОБА_2 звернуто до негайного виконання; стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 740,80 грн.

Вказане судове рішення у судовому порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 04.12.2018.

15.11.2018 Головним управлінням МВС України у Львівській області прийнято наказ № 1180 о/с на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2018, поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07.11.2015 року (а.с.14).

15.11.2018. Головним управлінням МВС України у Львівській області прийнято наказ № 1182 о/с, яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_2 (М-086830) слідчого, слідчого відділення Жовківського районного відділу ГУ МВС у Львівській області, з 07 листопада 2015 року.

Таким чином, позивачку згідно з наказом за № 1182 о/с від 18.04.2018 повторно звільнено зі служби у запас Збройних сил, за п. 64 "г" (через скорочення штатів), з тих же підстав і з того ж часу, з яких була звільнена згідно із наказами:

- від 06.11.2015 № 848 о/с, який у судовому порядку у справі № 813/6512/15 визнаний протиправним та скасований;

- від 11.04.2017 № 1037, який в судовому порядку у справі № 813/1560/17 визнаний протиправним та скасований;

- від 21.06.2017 № 1066 о/с, який у судовому порядку у справі № 813/2364/17 визнаний протиправним та скасований;

- від 18.04.2018 № 1139 о/с, який у судовому порядку у справі № 813/2009/18 визнаний протиправним та скасований.

Не погодившись з таким наказом, вважаючи його протиправним та таким, що слід скасувати, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Громадянам згідно зі статтею 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ та спеціальним законодавством, зокрема, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).

Так, пунктом 64 «г» вказаного Положення передбачено, що особи середнього, старшого і начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання їх на службі.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» (з подальшими змінами), при розгляді трудових спорів, пов'язаних із звільненням за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності штату працівників, чи додержані власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази зміни в організації виробництва і праці, того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне звільнення.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Вказаний Закон опублікований 06.08.2015 в газеті «Голос України» та відповідно до його Прикінцевих та перехідних положень набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015, крім, зокрема, п. п. 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015.

Так, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування вказаного Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. п. 9, 10 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним вказаним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування вказаного Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у вказаному пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Зазначені особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного у вказаному пункті терміну на підставах, визначених Положенням.

Пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 включно. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано, зокрема, ГУ МВС України у Львівській області.

При цьому, в Законі України «Про Національну поліцію», постанові Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 чи інших нормативно-правових актах не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які покладались на органи міліції.

Таким чином, у спірному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави не ліквідована.

Крім того, суд вважає, що вказане правонаступництво підтверджується, зокрема, аналогічністю завдань міліції і поліції, встановлених ст. 3 Закону України «Про міліцію» та ст.2 Закону України «Про Національну поліцію» відповідно, ліквідація обласних управлінь Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням аналогічних територіальних органів Національної поліції, використання органами Національної поліції в своїй діяльності нормативно-правових актів (наказів) Міністерства внутрішніх справ України.

Суд також враховує, що в постанові від 27.05.2014 у справі № 21-108а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Пунктами 8-11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено порядку пропонування працівникам міліції посад в органах Національної поліції.

Враховуючи таку обставину та наведену правову позицію Верховного Суду України щодо обов'язку роботодавця працевлаштувати працівників ліквідованої установи, суд вважає, що в спірному випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, а саме ст.49-2 КЗпП України, частиною 3 якої передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ст. 49-2 КзпП України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Постановами Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2016 у справі № 813/6512/15, від 24.05.2017 у справі № 813/1560/17, від 08.08.2017 у справі № 813/2364/17 та від 25.10.2018 у справі за № 813/2009/18, які набрали законної сили, судом встановлено, що відповідачем не дотримано вищевказаних вимог закону при винесені повторно наказів про звільнення.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також взято до уваги позицію Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) відповідно до якої принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при звільненні працівників поліції (зокрема, встановлення вичерпного переліку підстав у зв'язку з якими забороняється звільнення працівника), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Суд враховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі № 813/2009/18 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1139 «Про звільнення» від 18.04.2018, про звільнення ОСОБА_2, майора міліції, з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_2 на посаді слідчого слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07 листопада 2015 року; рішення в частині поновлення ОСОБА_2 звернуто до негайного виконання; стягнуто на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області судові витрати у вигляді судового збору в сумі 740 (сімсот сорок) грн. 80 коп.

Це судове рішення не було оскаржене та набрало законної сили 04.12.2018.

Суд бере до уваги, що рішення суду виконане відповідачем 15.11.2018 і в цей же день прийнято оскаржуваний наказ ГУ МВС України у Львівській області від 15.11.2018 № 1182 о/с про звільнення позивачки з посади слідчого слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справи України у Львівській області, з 07.11.2015.

Відтак при прийнятті оскаржуваного наказу від 15.11.2018 № 1182 о/с відповідач зобов'язаний був розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, та з'ясувати наявність наміру особи проходити службу в національній поліції.

Доказів того, що відповідачем з'ясовувались такі обставини не надано.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що звільнення позивачки є таким, що порушило її право на працю в частині гарантій на зайняття певних посад у порядку визначеному розділом ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому суд зауважує, що відповідач, винісши оскаржуваний наказ від 18.04.2018 та звільнивши позивачку у зв'язку з скороченням штатів, з 07.11.2015, не виконав постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 у справі № 813/2364/17, яка набрала законної сили, та протиправно, в черговий раз, звільнив позивачку зі служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку про відсутність достатніх і належних правових підстав в ГУ МВС України у Львівській області для прийняття наказу від 15.11.2018 № 1182 о/с про звільнення позивачки з займаної посади. А тому, оскаржений наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, суд звертає увагу, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28.10.2014 у справі № 21-484а14.

Оскільки відповідачем трудові гарантії позивача були порушені, у зв'язку із чим повинні бути відновлені шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

З урахуванням викладеного, позивачку слід поновити на посаді слідчого слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, з 07.11.2015.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Разом з тим, оскільки при зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір не за реквізитами Львівського окружного адміністративного суду та вона є звільненою від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», вимога про стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача задоволенню не підлягає.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1182 о/с від 15.11.2018, про звільнення ОСОБА_2, майора міліції, з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

3. Поновити ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на посаді слідчого слідчого відділення Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 07 листопада 2015 року.

4. Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді підлягає негайному виконанню.

5. В задоволенні позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Жовківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 704,80 грн. сплаченого судового збору - відмовити.

6. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський кружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2019.

Суддя Качур Р.П.