Справа № 420/296/19
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/296/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Кирилова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.12.2018 року № , № , № , № , № , рішення від 26.12.2018 року № , вимоги про сплату боргу від 26.12.2018 року № , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області, в якій позивач просив суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № ;

визнати протиправним та скасувати рішення від 26.12.2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податку своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.12.2018 року № .

Ухвалою від 22.01.2019 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження.

12.02.2019 року (вх. № 5124/19) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

12.02.2019 року (вх. № ЕП/1123/19) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

20.02.2019 року (вх. № 6173/19) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про відкладення підготовчого судового засідання для ознайомлення із відзивом на позовну заяву.

20.02.2019 року (вх. № 6174/19) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про проведення судового засідання в порядку письмового провадження та зазначено, про те, що відповідач не заперечує щодо надання часу позивачу для ознайомлення із відзивом.

20.02.2019 року (вх. № 6172/19) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про встановлення додаткового строку на подання доказів.

27.02.2019 року (вх. № ЕП/1547/19) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

13.03.2019 року (вх. № 9159/19) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Ухвалою від 14.03.2019 року Одеським окружним адміністративним судом закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 у періоді, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов'язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству. Так, позивач вказав, що має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджують здійснення господарських операцій з його контрагентами, що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних рішень.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (т.8, а.с. 61-66), в яких в обґрунтування правової позиції зазначено, що при складанні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги контролюючий орган діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зокрема, посилаючись на акт проведеної перевірки, а первинні документи під час здійснення перевірки надані не у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 Одеському окружному адміністративному суду.

Головним управлінням ДФС в Одеській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДФС в Одеській області № 8838 від 14.11.2018 року «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки», направлення від 16.11.2018 року № 9912/13-05, проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р., відповідно до затвердженого плану перевірки.

За наслідками перевірки складено акт № 2681/15-32-13-05/НОМЕР_8 від 06.12.2018р. (т.1, а.с. 16-25), відповідно до висновків якого встановлено порушення, зокрема:

пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 4, п. 292.3 ст. 292, п. 293.4 ст. 293 ПК України, в наслідок чого донараховано єдиного податку фізичної особи-підприємця у сумі 134 525, 76 грн.;

п. 44.1 ст. 44, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 ПК України, в наслідок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 135 967,64 грн.;

п.п. 162.1 ст. 162 1.5 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п.п. 177.2 ст. 177 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в наслідок чого донараховано військового збору фізичної особи-підприємця у сумі 11 405,39 грн.;

п. 2 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в наслідок чого донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 102 857,66 грн.;

п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п.п. 188.1 ст. 188, п.п. 194.1.1 п.п. 194.1 ст. 194 ПК України, в наслідок чого донараховано податку на додану вартість у сумі 352 980,00 грн.;

пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п.п. 203.1 ст. 203, п.п. 202.1 ст. 202 ПК України, в наслідок чого встановлено неподання податкових декларацій з податку на додану вартість за листопад 2018 - грудень 2017 року;

п. 223.1, п. 223.2 ст. 233, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, в наслідок чого встановлене несвоєчасне подання податкової декларації з акцизного податку за лютий та березень 2017 року;

п. 44.1 ст. 44 ПК України, в наслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства.

За результатами перевірки Головним управління ДФС в Одеській області прийнято наступні рішення, а саме:

податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № , яким позивачу за порушення пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 44.3 ст. 4, п. 292.3 ст. 292, п. 293.4 ст. 293 ПК України, донараховано єдиний податок фізичної особи-підприємця у сумі 134 525, 76 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № , яким позивачу за порушення п. 44.1 ст. 44, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 ПК України, донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 135 967,64 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № , яким позивачу за порушення п.п. 162.1 ст. 162 1.5 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п.п. 177.2 ст. 177 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, донараховано військовий збір фізичної особи-підприємця у сумі 11 405,39 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № , яким до позивача за порушення пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п.п. 203.1 ст. 203, п.п. 202.1 ст. 202 ПК України застосовано штрафні санкції у сумі 4420 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 року № , яким позивачу за порушення п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п.п. 188.1 ст. 188, п.п. 194.1.1 п.п. 194.1 ст. 194 ПК України, донараховано податок на додану вартість у сумі 352 980,00 грн.;

рішення від 26.12.2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податку своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу за порушення п. 2 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 102 857,66 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.12.2018 року № , якою позивачу за порушення п. 2 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 102 857,66 грн.

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями контролюючого органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Як вбачається з акту перевірки, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державної реєстраційної служби України, дата та номер запису в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: 04.10.1996р. № 907, код основного виду економічної діяльності 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Взято на облік у Роздільнянській ОДПІ ДФС в Одеській області з 04.10.1996р. за № 10, станом на дату підписання акту перебуває на обліку у Роздільнянській ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області (т.1, а.с. 16).

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства..

Відповідно до підпункту 20.1.4. п.20.1. ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Податковий кодекс України визначає як обов'язкову, так і добровільну реєстрацію особи платником податку на додану вартість.

Вимоги щодо обов'язкової реєстрації особи платником податку на додану вартість передбачено ст.181 ПК України.

Відповідно до п.181.1. ст.181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

В свою чергу, пунктами 183.1. та 183.2. ст.183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, якщо сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована такій особі за останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень без урахування податку на додану вартість.

При цьому положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов'язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 09.08.2018 року по справі 811/1367/13-а.

Згідно пп. "б" п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.14.1.191. ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції) (п.14.1.4. ст.14 ПК України).

Пунктом 188.1 ст.188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п.177.3.1. ст.177 ПК України, не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, до загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом VІ ПК України (ПОДАТОК НА ДОХОДИ ФІЗИЧНИХ ОСІБ) не включаються суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Так, як сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована за останніх 12 календарних місяців, сукупно не перевищила 1000000 гривень, адже сума акцизного податку з реалізованих позивачем підакцизних товарів не включається до загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом, VІ ПК України, то у позивача і не виникло обов'язку реєстрації як платник податку на додану вартість,

Таким чином, встановлені судом обставини справи і наведені норми чинного законодавства свідчать, що відповідачем безпідставно встановлено суму отриману позивачем від здійснення операцій в розмірі 1796676,74 грн. з врахуванням суми акцизного податку, що і стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та збільшення суми податкових зобов'язань.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.12.2018р. № , № є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У період з 01.01.2015р. по 30.09.2015р. ФОП ОСОБА_4, обравши відповідно до абз. 2 п. 291.4 ст. 291 до глави 1 розділу ХIV Кодексу спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, здійснювала діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку платниками єдиного податку другої групи та сплачувала до бюджету єдиний податок.

Відповідно пп. 296.1 п. 296.1 ст. 296 ПК України, платники єдиного податку першої-третьої груп (які не є платниками ПДВ) ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів та витрат та порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІV від 16.07.1999р. визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, на підтвердження придбання товарно-матеріальних цінностей, які реалізовані протягом перебування на спрощеній системі оподаткування (01.01.2015р. - 30.09.2015р.) позивачем надані копії наступних документів: книги обліку доходів, книги обліку доходів і витрат, довідки з Ощадбанку, виписки по рахунках виконавця, реєстрів документів, договір, відомості, рахунку, свідоцтва, виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, податкових декларацій, квитанцій, розрахунків, видаткової накладної, товарно-транспортних накладних, відомостей про вантаж, платіжних доручень, накладних, посвідчень якості, видаткових накладних, чеків, акту, акту про надані послуги з оренди обладнання на виконання еквайрингового обслуговування, рахунків на оплату, актів звірки взаєморозрахунків, висновку експерта економічної експертизи з додатками (т.1 а.с. 33-250, т. 2 а.с. 1-250, т.3 а.с. 1-250, т.4 а.с. 1-248, т.5 а.с. 1-250, т.6 а.с. 1-250, т.7 а.с. 1-250, т.8 а.с. 1-46, 97-140).

Як зазначено в позовній заяві та наведено в акті перевірки, до перевірки була надана належним чином оформлена та зареєстрована Книга обліку доходів № 2506, в якій відображено загальна вартість товарів за період з 01.01.2015р. - 30.09.2015р. та яка становить 896838,37 грн.

Враховуючи зазначене, суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо усього доходу, який був отриманий позивачем за період з 01.01.2015р.-30.09.2015р., в розмірі 896838,37 грн. є доходом у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів, а тому згідно п. 293.4 ст. 293 ПК України отримання такого доходу оподатковується за ставкою 15%, як дохід, отриманий при застосуванні іншого способу розрахунків.

Так, відповідно до п. 291.1 ст. 291 ПК України, правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються у главі 1 «Спрощена система оподаткування, облік та звітність» Розділу ХІV «Спеціальні податкові режими».

Положення глави 1 Розділу XIV ПК України, є спеціальним у відносинах застосування спрощеної системи оподаткування. Крім цього, відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неодноразове (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь, як платника податків та і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює зміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності (п. 291.2 ст. 291 ПК України).

Порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої-третьої груп врегульовано статтею 292 ПК України.

Згідно п. 292.1 ст. 292 ПК України для фізичної особи-підприємця доходом є дохід, що отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Положення п. 292.3 ст. 292 ПК України визначено, що до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

При цьому, безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг), чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником податку.

Тому, за відсутністю зазначених вище договорів та не доведенням факту їх укладення, відповідач дійшов хибного висновку про те, що вартість придбаних товарів у сумі 869 838,37 грн., які реалізовані позивачем під час перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв'язку з відсутністю первинних документів на підтвердження факту їх придбання, є безоплатно отриманими товарами, оскільки він суперечить вказаним вище положенням п. 292.3 ст. 292 ПК України.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.12.2018р. № .

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України обумовлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому, згідно з підпунктом 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб підприємців оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу. Ставка податку становить у 2015 - 15% бази оподаткування, 2016-2017 рр. - 18% бази оподаткування

Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини, відповідачем не доведено, що під час здійснення господарської діяльності, позивач перевищував граничних сум доходу, передбачених статтею 291 ПК України, а відтак доходів, які оподатковуються податком на доходи фізичних осіб, не отримував. Висновки контролюючого органу про заниження позивачем чистого річного доходу з посиланням на те, що при перевищенні граничного розміру можливого отриманого доходу він повинен був перейти з спрощеної системи на загальну систему оподаткування, є хибними.

З огляду на наведене, суд вважає податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем п.п. 162.1 ст. 162 1.5 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п.п. 177.2 ст. 177 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, суд зазначає наступне.

Статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464 визначено, що платником єдиного внеску є «фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності» (пункт 4). Відповідно з вимогами п.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464 Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що і підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.».

Підпунктом 1.2 пунктом 16.1 підрозділу 10 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування воєнним збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Враховуючи висновки суду щодо відсутності порушень з боку позивача п. 44.1 ст. 44, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 ПК України, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 26.12.2018 р. № . Окрім того, в акті перевірки зазначено, що перевіркою питання повноти, своєчасності сплати військового збору порушень не встановлено, відповідно донарахування позивачу грошового зобов'язання за платежем "військовий збір" та штрафних (фінансових) санкцій також є безпідставним.

За наслідками перевірки суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, встановлено відхилення за 4 кв. 2015 року - на суму 28993,11 грн., за 2016р. - на суму 349545,08 грн., за 2017р. - на суму 42250,76 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 ПК України, єдиний внесок нараховується (базою нарахування є) на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Пунктом 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно ч.2 ст. 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами ст. 25 Закону №2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Єдиний внесок нараховується в порядку, визначеному ст. ст. 164, 177 ПК України, на суму чистого оподаткованого доходу.

Розмір єдиного внеску до 31.12.2015 року становив 34,7%, з 01.01.2016р. - 22% бази нарахування.

Враховуючи, що відповідачем невірно визначено розмір чистого оподаткованого доходу позивача, суд дійшов висновку, відповідно розрахована відповідачем сума єдиного внеску, яка підлягала сплаті у 4 кварталі 2015 року, 2016-2017 роках також обчислена невірно, відтак прийняті відповідачем на підставі таких висновків акта перевірки вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 26.12.2018 року № та рішення 26.12.2018 року № є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, представник відповідача під час судового розгляду справи по суті заявлених позовних вимог не зміг надати відповідь на жодне із запитань, зокрема щодо оскаржуваних у даній справі рішень. Натомість, позивач послідовно обґрунтував позовні вимоги та довів суду свою правову позицію.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 р. у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Рішення Європейського суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовуються судами як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судових витрат у розмірі 8882,38 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (місце проживання: 67450, Одеська область, Роздільнянський район, с. Кучурган, вул. Павла Каплуна, буд. 90; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8) до Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.12.2018 року № , № , № , № , № , рішення від 26.12.2018 року № , вимоги про сплату боргу від 26.12.2018 року № - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС в Одеській області від 26.12.2018 року № , № , № , № , № .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням ДФС в Одеській області від 26.12.2018 року № .

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управлінням ДФС в Одеській області від 26.12.2018 року № .

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8) судові витрати у розмірі 8882,38 грн. (вісім тисяч вісімсот вісімдесят дві грн. 38 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 11.04.2019 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.