Справа № 308/1469/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1719/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 грудня 2018 року в справі №308/1469/17 (суддя Бенца К.К., м. Ужгород, повний текст рішення складено 28.12.2018) за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просила: а) визнати протиправними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_1 у розмірі 60 % від заробітної плати, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» померлого годувальника ОСОБА_2;

б) зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% від заробітної плати ОСОБА_2 - померлого годувальника, з 07.09.2016 року.

Рішенням від 28 грудня 2018 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області адміністративний позов задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що позивач отримує пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». А заяву подала про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру», тобто не в межах дії одного закону, що, у свою чергу, свідчить про правомірність прийнятого відповідачем рішення.

Крім того, Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зазначає, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року не скасований, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнані неконституційними, а до 01.06.20105 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнятий не був, то, відповідно, з вказаної дати скасовані норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

ОСОБА_1 з 13.09.2010 перебуває на обліку в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач є вдовою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2, виданим повторно 13.05.2004, та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим в м. Будапешт 18.04.2016.

ОСОБА_2 з 13.01.2003 призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

07.09.2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2 на підставі Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку.

Листом № 02/г-160 від 19.09.2016 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії, у зв'язку з втратою годувальника з тих підстав, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначається пенсія, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, пенсійний орган зазначив, що переведення позивача на пенсію по втраті годувальника можливе лише за умови, якщо її розрахунок буде провадитися відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи свої права порушеними такою відмовою, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що позивач, як особа, що досягла пенсійного віку та перебувала на утриманні померлого чоловіка, має право на передбачену Законом України «Про прокуратуру» пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

За правилами ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VI пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки позивач є непрацездатною та знаходилась на повному утриманні померлого чоловіка, який отримував пенсію згідно з Законом України «Про прокуратуру», вона має право на призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VI.

З такими висновками суду першої колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують і є безпідставними, оскільки судами встановлено, що позивач має право на призначення їй пенсії у зв'язку із втратою годувальника на підставі ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 60% середньомісячного (чинного) заробітку померлого годувальника, оскільки на час подання відповідної заяви досягла пенсійного віку і отримувала пенсію за віком, що на підставі статей 10, 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VI надає їй право на призначення такої пенсії.

Посилання відповідача в обґрунтування апеляційної скарги на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі не прийняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» є безпідставним та висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки право на перехід на пенсію по втраті годувальника передбачено у ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VI, який набрав чинності з 15.07.2015.

Аналогічна позиція щодо наявності в особи права на призначення пенсії згідно з ч.19 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» висловлена Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 у справі №760/13734/16-а та від 27.11.2018 у справі №725/1621/16-а.

Доводи апеляційної скарги про те, що перехід з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до положень Закону України «Про прокуратуру» неможливий, оскільки здійснюється не в межах одного закону колегія суддів вважає необгрунтованими з тих підстав, що діюче законодавство не містить такої заборони.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на підставі норм Закону України «Про прокуратуру», а тому відмова пенсійного органу у переведенні на таку пенсію є протиправною.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 грудня 2018 року в справі №308/1469/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 11.04.2019.