Справа № 1740/2130/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2205/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 1740/2130/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення - 26.12.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 26.12.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), про визнання протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення відповідача від 30.06.2017 №314265-13.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ГУ ДФС у Рівненській області 30.06.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення, якими позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 20833,33грн. Позивач не погоджується із нарахуванням податкового зобов'язання та зазначає, що право власності на транспортний засіб, BMW M6, 2015 року випуску, чорного кольору з об'ємом циліндрів двигуна 4395куб.см. кузов НОМЕР_3 у нього виникло 23.07.2017. 10.08.2017 даний автомобіль був знятий з обліку позивачем для реалізації та відчуження для іншого власника. Відтак позивач стверджує, що транспортний податок має сплачуватися за липень 2017 року. 31.10.2017 позивач повторно придбав легковий автомобіль BMW M6, 2015 року випуску і зареєстрував право власності на вказаний автомобіль. Таким чином, транспортний податок має сплачуватися за жовтень, листопад, грудень 2017 року. Отже, транспортний податок має сплачуватися в загальному за чотири календарні місяці (липень, жовтень, листопад, грудень 2017 року), що становить 8333,32 грн. (2083,3*4 міс.), а не за 10 місяців, як обчислив відповідач в оскаржуваному податковому-повідомленні рішенні. З огляду на наведене, вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що право власності на транспортний засіб, BMW M6, 2015 року випуску, чорного кольору з об'ємом циліндрів двигуна 4395куб.см. кузов НОМЕР_3 у нього виникло 23.07.2017. 10.08.2017 даний автомобіль був знятий з обліку позивачем для реалізації та відчуження для іншого власника, однак інший власник не зареєстрував автомобіль. В той самий день позивач придбав автомобіль марки AUDI модель RS6, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, вказаний автомобіль був у власності позивача до 31.10.2017 року. 31.10.2017 року позивач повторно придбав автомобіль марки BMW M6, 2015 року випуску, чорного кольору з об'ємом циліндрів двигуна 4395куб.см. кузов НОМЕР_3, а тому апелянт вважає, що вказаний автомобіль перебував у його власності 4 місяці, а саме: липень, жовтень-грудень.

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний податок має сплачуватись позивачем за період з 01.03.2017 по 31.12.2017 року, що складає 10 місяців та відповідає приписам пп. 267.6.6 п. 267.6 ст.267 ПК України, за правилами якого, за об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Доводи позивача про те, що контролюючим органом порушені строки надіслання спірного податкового повідомлення-рішення (надіслано лише 20.07.2017) підтверджуються листом відповідача від 15.03.2018 №17/11/17-00-13-01-03.

Однак, суд зауважує, що недотримання строків направлення спірного рішення не спростовує визначення контролюючим органом грошового зобов'язання за платежем - транспортний податок та не може бути єдиною та безумною підставою для його скасування.

За змістом норми пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення, суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України, тому позов позивача до задоволення не належить.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 23.03.2017 ОСОБА_1 набув право власності на легковий автомобіль BMW M6, 2015 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 4395куб.см., номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3.

10.08.2017 вказаний автомобіль був знятий з обліку позивачем для реалізації та відчуження для іншого власника.

31.10.2017 транспортний засіб BMW M6, 2015 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 4395куб.см., номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3 зареєстрований як вторинна реєстрація у зв'язку з не продажем.

На підставі наявної у відповідача інформації щодо перебування у власності позивача автомобіля марки BMW M6, 2015 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 4395куб.см., номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_3, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №314265-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 20833,33 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №314265-13 протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених ним Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно із вимогами пп. 267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального (пп.267.2.1. п.267.2 ст. 267 ПК України).

За приписами пп. 267.3.1 п.267.3 ст.267 ПК України, базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (п. 267.4 ст.267 ПК України).

Податковим періодом є базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному року (пп. 267.5.1 п. 267.5 ст.267 ПК України).

В силу норми пп. 267.6.1 п.267.6 ст.267 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити згідно пп. 267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

За змістом пп. 267.6.5 п.267.6 ст.267 ПК України, у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пп. 267.6.6 п. 267.6 ст.267 ПК України, за об'єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Щодо твердження апелянта про те, що транспортний податок має сплачуватись лише за липень, жовтень-грудень 2017 року, оскільки 23.07.2017 такий транспортний засіб був ним придбаний, а 10.08.2017 даний автомобіль був знятий з обліку позивачем для реалізації та відчуження для іншого власника, і 31.10.2017 позивач повторно його придбав і зареєстрував право власності на вказаний автомобіль, є безпідставними з огляду на наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що вказаний вище автомобіль був зареєстрований за позивачем 23.03.2017 року.

Вказане підтверджується листом регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 13.09.2017 №31/17-3461, а також відомостями, цього ж центру МВС, наданими на виконання ухвали суду про витребування доказів у листі від 11.09.2018 №31/17-3278.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не було подано жодних документів на підтвердження того, що такий автомобіль був ним придбаний лише 23.07.2018 року.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період оподаткування вказаного вище транспортного засобу позивача починається з 01.03.2017 року, що відповідає приписам пп. 267.6.6 п. 267.6 ст.267 ПК України.

10.08.2017 даний транспортний засіб був знятий з обліку з метою реалізації, а 31.10.2017 вищезгаданий автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 у зв'язку з не продажем.

З даного приводу суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, зазначив наступне.

Так, за правилами ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом п.8 Постанови Кабінет Міністрів України від 7 вересня 1998 № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Отже, одним із документів, який дає право стверджувати про правомірність набуття права власності на транспортний засіб є договір купівлі-продажу.

При цьому, перереєстрація транспортних засобів проводиться, зокрема, у разі зміни їх власників.

Разом з тим, при перереєстрації транспортних засобів, у разі зміни їх власників, зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться (п. 33 вказаної Постанови).

Із викладеного слідує, що зняття транспортного засобу з обліку ще не свідчить про перехід права власності до іншої особи та не є підставою для набуття такого права в розумінні вказаного вище чинного законодавства.

Колегія суддів встановила відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, щодо продажу автомобіля 10.08.2017 року, а тому таке твердження апелянта не приймається до уваги судом.

Мотиви та доводи наведені у апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судом не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 1740/2130/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 12.04.2019 року