Справа № 295/13824/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 квітня 2019 року

Київ

справа № 295/13824/17

провадження № К/9901/9205/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

перевіривши касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби у Житомирській області з позовом про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 53252914 від 20 січня 2017 року.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 17 грудня 2018 року в позові відмовив. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, виносячи спірну постанову, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 21 лютого 2019 року скасував рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року й ухвалив у справі нове рішення, яким задовольнив позовні вимоги: визнав протиправною та скасував постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 53252914 від 20 січня 2017 року. Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що в порушення вимог статті 27 (у відповідній редакції) та частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не виніс постанови про стягнення з боржників у виконавчому провадженні ВП 42944994 виконавчого збору у розмірі 10% від фактично стягнутих сум, а виніс оскаржувану постанову від 20 січня 2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП 53252914 з примусового виконання постанови ВП 42944994 від 6 травня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору в сумі 386256,68 гривень.

Не погоджуючись із указаним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження. У скарзі ставиться питання про поновлення строку на касаційне оскарження, проаналізувавши доводи якого та матеріали касаційної скарги суд дійшов висновку про поважність причин пропуску цього строку.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і стаття 13 КАС України.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Своєю чергою, стаття 287 регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що в цій справі спір виник у відносинах з приводу рішення органу державної виконавчої служби.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ.

Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Визнати поважними причини пропуску Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області строку на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року в адміністративній справі № 295/13824/17.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року в адміністративній справі № 295/13824/17.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич