Справа № 460/259/19
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2019 року м. Рівне №460/259/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дорошенко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1, що виступає в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2
доУправління державної міграційної служби України у Рівненській області, Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області
про зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, що виступає в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_1А.) звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління державної міграційної служби України у Рівненській області (далі відповідач-1, УДМС України у Рівненській області), Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області (далі відповідач-2, Рівненський РВ УДМС України в Рівненській області), за змістом якого просить суд:

зобов'язати УДМС України у Рівненській області у подальшому здійснити паспортний облік щодо дитини - ОСОБА_2, за раніше встановленими формами: виключно за прізвищем, іменем та по-батькові (ст.ст. 28, 294, 296 ЦК України) і згідно з нормами Закону України "Про громадянство" та положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503 від 26.06.1992 (із змінами, у тому числі згідно з Законом України від 03.07.2012 №5029-VI);

зобов'язати Рівненський РВ УДМС України у Рівненській області видати (без використання засобів Реєстру - ЄДДР України) неповнолітній доньці - ОСОБА_2, паспорт громадянина України раніше встановленого зразка - у вигляді паспортної книжечки, форма якого затверджена постановою Верховної Ради України №2503 від 26.06.1992 (ред. - 2012 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є юридичним представником доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і діє в її інтересах. У звязку з досягненням дитиною 16 річного віку, позивач та його донька зверталися до Рівненського РВ УДМС України у Рівненській області та до УДМС України у Рівненській області із заявами з проханням про оформлення та видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Проте, відповідачі по суті поставленого питання позитивної відповіді не надавали, зазначаючи у листах лише перелік нормативно-правових актів без обґрунтованої причини у відмові. Станом на січень місяць 2019 року відповіді на заяву ОСОБА_2 про видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки позивачем не отримана.

Позивач вважає, що відповідачі листами лише повідомили заявника про те, що паспорт громадянина України по досягненню відповідного віку видається виключно у формі картки, починаючи з 01.01.2016. Таким чином, відповідачі у спірних правовідносинах не приймали жодного рішення про відмову чи видачу неповнолітній ОСОБА_2 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки та не навели будь-яких правових підстав для відмови у проведенні оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Ухвалою від 06.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідач-1 позов не визнав, подавши 25.02.2019 відзив на позовну заяву (а.с.76-80), в обґрунтування якого вказав, що частиною четвертою статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України та виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Стверджував, що на виконання норм Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", відповідно до якої прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, з 1 листопада 2016 року припинено. Таким чином відповідач вважає, що з 01.11.2016 паспорт оформляється та видається тільки у формі ID картки, що містить безконтактний електронний носій, а оформлення та видача паспорта будь-якого іншого зразка припинено.

Також відповідач зазначив, що звернення ОСОБА_2 до відповідачів шляхом подання заяви у паперовому вигляді не ґрунтується на нормах Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, яким передбачено подання документів для видачі паспорта громадянина України виключно із застосуванням засобів реєстру за особистим зверненням заявника.

До заяви про видачу паспорта не було додано жодного документа, у тому числі і свідоцтва про народження. Оскільки заява ОСОБА_2 щодо наміру отримання нею паспорта громадянина України, була подана з порушенням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, вона розглянута УДМС відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", зокрема ст.ст. 15,20.

Відповіді Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області та УДМС від 27.11.2018 на звернення не є рішенням субєкта владних повноважень, яке може бути оскаржено до адміністративного суду. Зміст листа містить розяснення про порядок отримання паспорта громадянина України. Рішення щодо відмовити особі в оформленні або видачі паспорта відповідачем не приймалось.

В матеріалах справи відсутні докази формування, за особистим зверненням особи, заяви-анкети, роздрукованої засобами ЄІАС УМП, відповідно до Порядку №302, не надано доказів формування заяви за формою, встановленою МВС України, відповідно до Положення про паспорт громадянина України. А тому, твердження позивача про те, що Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області було відмовлено дитині в отриманні паспорта не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки звернення (заяви) ОСОБА_2 12.11.2018, 13.11.2018 не є заявою про надання адміністративної послуги, а відповідно листи-відповіді Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області та УДМС України в Рівненській області рішенням про відмову у наданні адміністративної послуги. Відтак, відсутні правові підстави для видачі паспорта ОСОБА_2 у формі книжечки.

З таких підстав відповідач-1 просив суд відмовити у задоволенні позову.

04.03.2019 позивач подав відповідь на відзив (а.с.106-111), в якому просив відмовити у задоволенні вимог відзиву ДМС України.

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не подав, своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог суду не повідомив.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов та відповідь на відзив, з'ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з урахуванням такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ГЮ №134081 від 23.10.2002, виданого Млинівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області (а.с.35).

12.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського РВ УДМС України у Рівненській області із заявою про вчинення дій згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (ред. 2012 року) та видачу ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 паспорта у вигляді паспортної книжечки.

Одночасно з поданням вказаної заяви позивач 12.11.2018 подав відповідачу-1 заяву, в якій просив вести облік дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (ред. 2012 року) без використання номера УНЗР (а.с.20-21, 22-23).

13.11.2018 ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_2 звернулися до начальника УДМС України у Рівненській області із заявою про видачу паспорта громадянина України, в якій просили вчинити певні дії та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (а.с.24).

13.11.2018 ОСОБА_2 звернулась до керівника Рівненського РВ УДМС України у Рівненській області із скаргою на неправомірні дії посадової особи, в якій вказала, на її думку, на неправомірні дії посадової особи відповідача-2 та просила вчинити дії згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (ред. 2012 року) та видати ОСОБА_2 паспорт у вигляді паспортної книжечки (а.с.25-26).

За результатами розглянутих заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12.11.2018 та від 14.11.2018 Рівненський РВ УДМС України у Рівненській області листом від 27.11.2018 №29/Р-27 повідомив, що документом, який посвідчує особу і підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України, порядок оформлення, видачі, обміну якого на день надання відповіді регламентував Закон №5492-VI та прийняті на виконання цього Закону урядові постанови, а саме: постанова №302 та Порядок ведення ЄДДР. Повідомив, що з 01.11.2016 оформлення паспорта громадянина України в іншій формі, ніж ID-картки, вже немає законних підстав (а.с.28-29).

12.12.2018 УДМС України у Рівненській області повідомило листом за №Р-310/6/5601-18/5601.8/6825-18 ОСОБА_1 про порядок та умови видачі особам, які досягли 14-річного віку, паспорта громадянина України у формі ID-картки. Видача документа, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду книжка чи картка, що містить безконтактний електронний носій) неможлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорта підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. З наведених підстав, УДМС вказав, що у ОСОБА_2 відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. (а.с.30-32).

Листом Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області від 27.11.2018 №29/Р-57 повідомив ОСОБА_2, що з 01.11.2016 оформлення паспорта громадянина України в іншій формі, ніж ID-картки, вже немає законних підстав, а тому посадова особа районного відділу діяла в межах чинного законодавства (а.с.33-34).

15.01.2019 ОСОБА_2 звернулась до керівника Рівненського РВ УДМС України у Рівненській області із заявою, в якій просила видати паспорт громадянина України згідно з Положенням про паспорт громадянина України згідно з Положенням про паспорт громадянина України від 1992 року, до якої долучила заяву про видачу паспорта за формою згідно з Додатком 1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, копії паспортів батьків, свідоцтва про народження ОСОБА_2 та два фото форматом 3,5 х 4,5 (а.с.65-66).

Листом Рівненського РВ УДМС України у Рівненській області від 01.02.2019 за №29/Р-12 ОСОБА_2 повідомлено, що із змісту заяви та наданих до неї додатків встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до відповідача-2 із заявою щодо отримання паспорта громадянина України у вигляді книжечки у відповідності до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 №320, який втратив чинність 17.04.2018 на підставі наказу МВС України від 01.03.2018 №161. Враховуючи викладене, у відповідача-2 відсутні правові підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ (а.с.116-119).

Вважаючи протиправною поведінку відповідачів у спірних правовідносинах, позивач в інтересах неповнолітньої доньки звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

В постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 за позовом ОСОБА_4 до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії вказано на ознаки цієї типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов'язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Отже, за ознаками типової справи, які наведені у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17, дану справу необхідно визнати типовою та в силу приписів частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у цій справі суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, які полягають у наступному.

Згідно з вимогами статті 8 ОСОБА_5 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується.

За приписами статті 3 ОСОБА_5 України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до статті 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_5, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 ОСОБА_5 України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених ОСОБА_5 України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті 32 ОСОБА_5 України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

ОСОБА_3 Верховного Суду зауважила, що у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, та відповідно до статті 9 ОСОБА_5 України є частиною національного законодавства (далі Конвенція).

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За практикою Європейського суду з прав людини, будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (зокрема, рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини"). При цьому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (зокрема, рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства"), а під терміном "закон" слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві, до того ж закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Аналізуючи викладені вище норми законодавства, ОСОБА_3 Верховного Суду звернула увагу, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI від 20.11.2012 (далі Закон №5492-VI), документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Частинами першою, другою, четвертою, пятою статті 14 цього Закону №5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (частина перша статті 21 Закону №5492-VI).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв'язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Водночас, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" №302 від 25.03.2015 (далі Порядок №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом пункту 2 Порядку №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено: з 01.01.2016 - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992; з 01.11.2016 - оформлення, обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

В силу вимог пункту 3 Порядку №302, прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

Пунктом 131 Постанови №302 також передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, як: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи. Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону №2297-VI, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону № 2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

ОСОБА_3 Верховного Суду звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Крім того, ОСОБА_3 Верховного Суду зазначила, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …".

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Таким чином, ОСОБА_3 Верховного Суду дійшла висновку, що норми Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI від 20.11.2012, на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 ОСОБА_5 України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне імя, що становить порушення статті 8 Конвенції.

Крім того, ОСОБА_3 Верховного Суду звернула увагу, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті. Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований.

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до статті 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, ОСОБА_3 Верховного Суду взяла до уваги, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Х'ю Джордан проти ОСОБА_3 Британії" сформулював таку позицію: "Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу".

Таким чином ОСОБА_3 Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Крім того, ОСОБА_3 Верховного Суду також зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" №1474-VIII від 14.07.2016, яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений ОСОБА_5 України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

Наразі діє два нормативних акти: Постанова Верховної Ради України "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон" №2503-XII від 26.06.1992 та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" №302 від 25.03.2015, відповідно до яких особи, що раніше отримали паспорт, не зобов'язані звертатися за його обміном, а при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов'язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

Відтак, дії відповідача щодо відмови позивачу видати паспорт громадянина України у формі книжечки визнані ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду у вказаній зразковій справі протиправними.

Як зазначалось також судом, відповідно до частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Щодо доводів відповідачів у відзиві про недотримання позивачем форми заяви про видачу паспорта громадянина України, суд зазначає, що відповідачі, як органи ДМС, відмовивши позивачу у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, в листах від 27.11.2018 №29/Р-27, від 27.11.2018 №29/Р-57, від 12.12.2018 №Р-310/6/5601-18/5601.8/6825-18 не вказував на таку обставину як на підставу відмови, а відтак наведені доводи відповідача не впливають на оцінку спірних взаємовідносин сторін.

Суд зазначає, що позицією викладеною в постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 19.09.2018 в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) спростовано доводи відповідача в цілому, а тому суд не вбачає необхідності аналізували кожен аргумент відповідача окремо. Також, аргументи, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву, не дають правових підстав відступу від правової позиції ОСОБА_3 Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, що виступає в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області про зобов'язання видати неповнолітній доньці - ОСОБА_2, паспорт громадянина України раніше встановленого зразка - у вигляді паспортної книжечки, форма якого затверджена постановою Верховної Ради України №2503 від 26.06.1992 підлягають задоволенню.

В той же час, позовна вимога в частині зобовязання відповідача-2 видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки без використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки при видачі паспорта у формі, визначеній положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992, не передбачено внесення будь-яких даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

Також, вирішуючи спір в частині позовної вимоги ОСОБА_1, що виступає в інтересах неповнолітної доньки ОСОБА_2 про зобов'язання УДМС України у Рівненській області у подальшому здійснити паспортний облік щодо дитини - ОСОБА_2, за раніше встановленими формами: виключно за прізвищем, іменем та по-батькові (ст.ст. 28, 294, 296 ЦК України) і згідно з нормами Закону України "Про громадянство" та положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України №2503 від 26.06.1992 (із змінами, у тому числі згідно з Законом України від 03.07.2012 №5029-VI), суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства підлягає захисту лише дійсне порушене право. Оскільки спірними правовідносинами у даний справі є зокрема відмова відповідача-2 у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України раніше встановленого зразка - у вигляді паспортної книжечки, а тому відсутні будь-які докази, які би підтверджували здійснення щодо ОСОБА_2 паспортного обліку за будь-якими відомостями.

З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги на майбутнє, а на час розгляду справи судом права ОСОБА_2 в цій частині не порушені.

Відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (вул. Гора, буд. 8, с. Шпанів, Рівненський р-н, Рівненська обл., 35301, паспорт серії СР №107863, виданий Демидівським РВ УМВС України в Рівненській області 29.10.1996), в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 (вул. Гора, буд. 8, с. Шпанів, Рівненський р-н, Рівненська обл., 35301, свідоцтво про народження Серія 1-ГЮ №134081, видане Млинівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області 23.10.2002) до Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області (вул. П. Могили, 41, м. Рівне, 33001, код ЄДРПОУ Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області 37829784), Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області (вул. 16 Липня, 6, м. Рівне, 33001, ) про зобов'язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Зобов'язати Рівненський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України раніше встановленого зразка - у вигляді паспортної книжечки, форма якого затверджена постановою Верховної Ради України №2503 від 26.06.1992.

У задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідачів видати паспорт громадянина України раніше встановленого зразка без використання засобів Єдиного державного демографічного реєстру та в подальшому здійснити паспортний облік щодо ОСОБА_2 за раніше встановленими формами - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 квітня 2019 року.

Суддя Дорошенко Н.О.