Справа № 160/1270/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1270/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року (головуючий суддя - Верба І.О.) про повернення позовної заяви в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання дій (бездіяльності) неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач), в якій просив суд:

- визнати дії (бездіяльність) органу влади - Міністерства юстиції України - який на тій підставі, що розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до її компетенції видає наказ від 28.11.2018 № 4321/7 та відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 12.10. 2018 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018 за № 33106-33-18, що подана на дії державного реєстратора приватного нотаріуса Панко Ганни Вікторівни, Кам'янський міський нотаріальний округ Дніпропетровська який, без наявності право установчих документів або судового рішення, реєструє право власності на об'єкт нерухомого майна - неправомірними;

- зобов'язати Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_2 від 12.10.2018 поданої в інтересах ОСОБА_1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018 за № 33106-33-18, на неправомірні дії державного реєстратора Приватного нотаріусу Панко Ганни Вікторівни, Кам'янський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська області, по суті, відповідно до його повноважень.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі №160/1270/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій (бездіяльності) неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - повернуто позивачеві. (а.с. 1-2).

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 17-20).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви в адміністративній справі №160/1270/19 та направити справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для розгляду в іншому складі суду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позовні вимоги у даній справі відмінні позовним вимогам у справі №160/521/19, що свідчить про відсутність підстав вважати, що Позивач зловживає своїми процесуальними правами та про відсутність підстав для повернення позовної заяви у справі №160/1270/19.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву в даній справі виходив з того, що у разі незгоди позивача з рішенням суду у справі №160/521/19 щодо не підсудності зазначеної справи адміністративному суду, він має право оскаржити його до суду апеляційної інстанції, а не звертатися до адміністративного суду повторно відносно такого ж спору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За правилами статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов'язки. Учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 42 КАС України визначено склад учасників справи, зокрема, учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Згідно пункту другому частини другої статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема за подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частиною третьою статті 45 КАС України встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

З аналізу наведених процесуальних норм випливає, що у випадку подання учасником справи (у тому числі позивачем) декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав суд першої інстанції має право повернути таку позовну заяву особі, яка її подала.

Колегією суддів встановлено, що у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 160/521/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якій позивач просив суд:

- визнати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 від 12.10.2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018 за № 33106-33-18 незаконним;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2М в інтересах ОСОБА_1 від 28.11.2018 № 4321/7;

- зобов'язати Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_2 від 12.10.2018, подану в інтересах ОСОБА_1 на неправомірні дії державного реєстратора Приватного нотаріуса Панко Ганни Вікторівни, Кам'янський міський нотаріальний округ Дніпропетровська області по суті.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для звернення Позивача до суду першої інстанції як у справі №160/521/19, так і у справі №160/1270/19 слугувало подання 12.10.2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 скарги до Міністерства юстиції України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.10.2018 за № 33106-33-18, та, як наслідок, незгода з прийнятим Міністерством юстиції України наказом від 28.11.2018 №4321/7 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1.

Проаналізувавши позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №160/521/19 та позовні вимоги у справі №160/1270/19, колегія суддів дійшла висновку про те, що предмет і підстави у вказаних вимогах є аналогічними, що свідчить про зловживання Позивачем своїми процесуальними правами.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі №160/521/19 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 15.11.2018 року, визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України про відмову у задоволенні скарги від 28.11.2018 №4321/7 і зобов'язання вчинити певні дії (а.с. 9-11).

Зазначена ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року Позивачем в апеляційному порядку оскаржена не була та набрала законної сили відповідно до частини другої статті 256 КАС України 30.01.2019 року.

За правилами частини п'ятої статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даній справі Позивачем, в порушення вимог ст.ст. 44, 45, 170 КАС України, 08.02.2019 року було подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, щодо яких постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі №160/521/19, що, у свою чергу, свідчить про обґрунтованість та правомірність винесеної судом першої інстанції ухвали про повернення такої позовної заяви особі, яка її подала.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час повернення позовної заяви правильно застосував норми процесуального права, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції у даній справі про повернення позовної заяви від 13 лютого 2019 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року в адміністративній справі №160/1270/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова