Справа № 160/8140/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 160/8140/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року (головуючий суддя - Кадникова Г.В.) про повернення позовної заяви в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якій просив суд:

- зобов'язати Пенсійний фонд України Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління обслуговування громадян Довгинцівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) перерахувати пенсію позивача за травень, червень, липень, серпень, вересень 2018 року і перерахувати заборгованість по виплаті пенсії в сумі 13 993 грн.;

- зобов'язати відповідача починаючи з 01.10.2018 р. виплачувати щомісячно позивачу по 7405 грн. 13 коп.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії залишено без руху на надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с. 2).

Ухвала про залишення позовної заяви без руху вмотивована тим, що позивачем не дотримано вимоги ст. 160, 161, 172 КАС України, зокрема:

- у позовній заяві не зазначено: адресу електронної пошти позивача, оскільки це обов'язковий реквізит позовної заяви; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача, а саме: у тексті позовної заяви відсутні посилання на приписи нормативно-правових актів, якими позивач керується при визначенні своїх вимог.

- вимоги позивача звернуті до Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління обслуговування громадян (сервісний центр), який не має статусу юридичної особи. Тоді як код юридичної особи в ЄДРПОУ відповідача визначений Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління обслуговування громадян (сервісний центр), який не є стороною по справі.

- до позовної заяви додано копії документів, які належним чином не засвідчено, у зв'язку з чим позивачу необхідно письмово підтвердити відповідність копій документів, доданих до позовної заяви, їх оригіналам (письмове пояснення).

Означена ухвала суду першої інстанції отримана Позивачем 29.11.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (а.с. 7).

В межах строку для усунення недоліків позовної заяви Позивачем подано до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, до якої додано копію ухвали суду, копію довіреності представника та виправлений адміністративний позов (а.с. 8-9).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі №160/8140/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - повернуто позивачеві, з огляду на не усунення недоліків позовної заяви (а.с. 11).

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 14-16).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви в адміністративній справі №160/8140/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що Позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі, однак судом першої інстанції не було надано належної оцінки поданим Позивачем документам на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, що призвело до винесення оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву в даній справі виходив з того, що позивач вимоги ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху не виконав та не усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За приписами ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушення її права, свободи або законні інтереси.

Положенням ч. 5 ст. 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.1 п.3 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 161 КАС України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частинами 1-3 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України є наявність одночасної сукупності наступних умов:

1) позовна заява була залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно до вимог статей 160, 161 КАС України;

2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що, з урахуванням належного забезпечення права Позивача на судовий захист, обставини, які свідчать про недодержання вимог, передбачених процесуальним законодавством для звернення до суду, мають бути такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Проте, дослідивши зміст оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що повертаючи заявлений позов Позивачеві, судом першої інстанції не вказано, які саме недоліки позовної заяви перешкоджають відкриттю провадження у справі з урахуванням вказаних позивачем обставин на виконання вимог ухвали суду.

При цьому, дослідивши подану Позивачем на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 05.11.2018 року виправлену адміністративну позовну заяву (а.с. 18-20), колегія суддів дійшла висновку, що останнім, у достатньому для відкриття провадження обсязі, виправлено недоліки позовної заяви, а також додано усі наявні у нього докази.

Зазначене свідчить про передчасність постановлення судом першої інстанції ухвали про повернення позовної заяви, у зв'язку з не повним усуненням її недоліків.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог колегія суддів бере до уваги й те, що Європейський Суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосудді можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним право обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви зумовила утворення перешкод ОСОБА_1 у доступі до правосуддя, що свідчить про наявність підстав для її скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час повернення позовної заяви не правильно застосував норми процесуального права, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції у даній справі про повернення позовної заяви від 17 грудня 2018 року підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року в адміністративній справі №160/8140/18 - скасувати.

Адміністративну справу №160/8140/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов