Справа № 200/3450/19-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 р. Справа№200/3450/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: Донецька область, м. Макіївка-25, вул. Калініна, 74) звернувся до суду з адміністративним позовом до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84500, Донецька область, м.Бахмут, вул. Миру, 35), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у призупиненні виплати пенсії починаючи з 01.04.2017 року, у звязку з чим виникла заборгованість з виплати пенсії;

2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо припинення (призупинення) виплати позивачу;

3) зобов'язати відповідача вчинити дії щодо виплати заборгованості по пенсії, що виникла з 01.04.2017 року, у звязку з призупиненням виплат, а також утриматись від подальшого призупинення її виплат.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку відповідача, та відповідачем виплата пенсії не здійснюється 01.04.2017 року. Позивач вважає зазначену бездіяльність відповідача протиправною, з огляду на те, що виплату пенсії було припинено не з підстав, передбачених ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, вважає свої права на пенсійне забезпечення порушеними.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву (вих. № 8577/13 від 04.04.2019 року), в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. У наданому відзиві відповідач не заперечує факт перебування позивача на обліку, та зазначає, що виплата пенсії не здійснювалась в період з 01.04.2017 року по 31.10.2018 року за результатами проведення звірки з Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, в ході якої було встановлено непідтвердження фактичного перебування позивача. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України» відповідач зауважив, що соціально-економічні права не є абсолютними, законодавчі норми можуть змінюватися, згідно практики Європейського суду з прав людини можлива зміна державою механізму реалізації соціальних прав, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів всього суспільства. Підсумовуючи викладене у відзиві відповідач зауважив на тому, що позивач у визначеному законодавством порядку не вжив заходів, спрямованих на отримання належної йому суми пенсійних виплат, у зв'язку із чим не зміг отримати виплати та реалізувати свої конституційні права. Окрім іншого, у відзиві відповідачем викладено клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі №200/3450/19-а та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії ВК № 179549, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем по справі, що позивач є пенсіонером відповідно до пенсійного посвідчення № та перебуває на обліку управління як внутрішньо переміщена особа згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.07.2016 року № НОМЕР_2.

Відповідач листом від 30.10.2018 року №14393/02-2 повідомив представника позивача, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та з 01.04.2017 року йому призупинено виплату пенсії у звязку з проведенням чергового інформаційного обміну з органами соціального захисту населення щодо отримання інформації з Єдиної інформації бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Судом встановлено, що виплата пенсії була поновлена позивачу з 01.11.2018 року.

Факт невиплат позивачу пенсії за період з 01.04.2017 року по 31.10.2018 року підтверджений наданою відповідачем довідкою про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 02.04.2019 року.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів щодо прийняття відповідачем окремого рішення про припинення виплати пенсії, в порядку, передбаченому ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву на позов, спірними питанням у справі є правомірність припинення виплати пенсії позивачу в спірний період.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суд зазначає, що за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду набрало законної сили рішення Верховного Суду від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (Пз/9901/20/18) за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ч.10 ст.290 КАС України у рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає:

1) ознаки типових справ;

2) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм;

3) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

У своєму рішенні від 03 травня 2018 року Верховний Суд дійшов висновку, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових, визначених п.21 ч.1 ст.4 КАС України справ, є такі (п.113 рішення):

1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв'язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п.1,35 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV);

4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії).

Окрім того, Верховним Судом було визначено обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права. А саме у п.114 рішення зазначено, що висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач:

1) є громадянином України;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону №1058-IV.

Поновлення виплати пенсії потребує здійснення додаткових дій позивачем.

Відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечує.

На підставі досліджених матеріалів адміністративної справи №200/3450/19-а суд доходить висновку, що вона відповідає ознакам типової справи, наявні обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права. Обставини, які виключають типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм відсутні. Отже, зазначена справа розглядається як типова.

Суд зазначає, що в силу вимог ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені нормами ст.49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, згідно яких виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи, відзиву та листа відповідача виплата пенсії позивачеві була припинена без прийняття відповідного рішення на підставі інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, що не передбачено нормами ст.49 Закону №1058-IV.

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року (справа №243/6391/17) за результатом розгляду аналогічної справи дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень ст.49 Закону №1058-IV. Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, є безпідставними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не може посилатися на відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, оскільки порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов'язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Суд, відповідно до норм ст.6 КАС України вирішує дану справу, зокрема, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні Сук проти України зазначив: державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов'язань (див., з-поміж інших судових рішень, рішення у справі Бурдов проти Росії (Burdov v. Russia), згадане вище, пункт 35). Тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на цю доплату за період, що розглядається, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень ч.5 ст.77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд зазначає, що позивач просив суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01.04.2017 року, проте, суд зазначає, що припиненню виплати пенсії слугувала дія відповідача у встановлений судом період, а не бездіяльність, тому з урахуванням норм ч. 2 ст.9 КАС України, суд доходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача в цій частині шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу в період з 01.04.2017 року по 31.10.2018 року, та зобовязання нарахувати та виплати заборгованості по пенсії, що виникла в період з 01.04.2017 року по 31.10.2018 року. Одночасно суд зазначає, що задоволення позовних вимог таким чином не змінюють суть позовних вимог.

Вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про припинення виплати пенсії задоволенню не підлягають, оскільки судом в ході розгляду справи не було встановлено прийняття відповідачем такого рішення.

Стосовно вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача утриматись від подальшого призупинення виплати пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавча визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Таким чином, метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав, у суду немає підстав вважати, що відповідач не буде нараховувати та виплачувати пенсію у майбутньому, а отже вимога позивача в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки вона є передчасною.

За таких обставин, дослідивши наявні матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що питання стосовно судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: Донецька область, м.Макіївка-25, вул. Калініна, 74, паспорт серії ВК №179549) до Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Бахмутсько-Лиманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 в період з 01.04.2017 року по 31.10.2018 року.

Зобов'язати Бахмутсько-Лиманське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплати ОСОБА_1 заборгованість по пенсії, що виникла за період з 01.04.2017 року по 31.10.2018 року.

В задоволенні позовних вимог в інший частині відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 10.04.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.