Справа № 2а/1570/4388/2011
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2011-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/4388/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Рачкова О.І.,

за участю сторін:

представник позивача - Сєліванов С.А. (по довіреності)

представник відповідача - Баранецька О.Ю. (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сумісне українсько-російське підприємство «Газхім»до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси та Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 14.12.2010 року,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю „Сумісне українсько-російське підприємство „Газхім"до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси №/0 від 14.12.2010 року про зменшення суми бюджетного відшкодування за липень 2010 року на суму 213922 грн., а також стягнути з Державного бюджету України бюджетну заборгованість з податку на додану вартість за липень 2010 року на суму 329867 грн. на користь позивача.

03.10.2011 року судом було задоволено клопотання представника ТОВ «Газхім»про відкликання позовної вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України заборгованості з податку на додану вартість за липень 2010 року на суму 329867 грн. та ухвалою суду - залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 14.12.2010 року про зменшення суми бюджетного відшкодування за липень 2010 року на суму 213922 грн. позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняте оскаржуєме податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими, оскільки в акті перевірки від 01.12.2010 року №97/23-310/36436217 зазначено, що згідно з поданою декларацією з ПДВ за липень 2010 року та наданих до нього додатків позивач задекларував суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок у банку в розмірі 329867 грн. Право на бюджетне відшкодування у липні 2010 року позивач отримав у зв'язку з виникненням у нього за результатами попереднього періоду (червня 2010 року) від'ємного значення з ПДВ на суму 329867 грн. Як зазначено в акті перевірки від 01.12.2010 року при перевірці були враховані висновки перевірки попередньої декларації, а саме за червень 2010 року (акт від 07.10.2010 року №74/23-310/36436217), в ході якої встановлено завищення залишку від'ємного значення з ПДВ на 213922 грн. та завищення податкового кредиту на 25919 грн. Представник позивача також зазначив, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2011 року питання правомірності зменшення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси податкового кредиту та суми залишку від'ємного значення з ПДВ вже розглядалось та судом встановлено необґрунтованість висновків акту перевірки від 07.10.2010 року №74/23-310/36436217 та визнано протиправним прийняте на підставі цього акту перевірки податкове повідомлення-рішення від 18.10.2010 року №/0. Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08.04.2011 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2010 року залишив без змін. Таким чином, сума залишку від'ємного значення з ПДВ за червень 2010 року, яка за правилами податкового обліку переноситься до наступного періоду -липня 2010 року та є вирішальною для визначення права позивача на бюджетне відшкодування у липні 2010 року -складає 329867 грн., як це задекларовано позивачем у декларації з ПДВ у червні 2010 року та підтверджено довідкою щодо залишку суми від'ємного з ПДВ попередніх податкових періодів , що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування отриманого у звітному податковому періоді, та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового кредиту, яка є до декларації а липень 2010 року. В акті перевірки від 01.12.2010 року №97/23-310/36436217 при перевірці даних податкових зобов'язань з ПДВ за період липень 2010 року будь-яких порушень не встановлено. Також позивач зазначив, що висновок в акті перевірки про безпідставність віднесення до податкового кредиту сум по операціям з ПП "Мамстрой", Пансіонат Море, ПП Фірма Ліра-2007 та ДП інститут екологігієни та токсикології є необґрунтованим, оскільки ТОВ „Газхім" не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у позовних вимогах позивачу, посилаючись на правомірність та обґрунтованість прийнятого рішення (а.с.53-56), так підприємством завищено суму бюджетного відшкодування згідно акту перевірки від 07.10.2010 року №74/23-310/36436217 за липень 2010 року в розмірі 213922 грн. та порушено вимоги п.п.7.2.6 п.7.2. п.7.5.1 п.7.5. ст..7 Закону України «Про податок на додану вартість», товариством завищено податковий кредит в липні 2010 року, у зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по податковим накладним, виписаним в іншому, ніж звітний податковий період, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 10739,44 грн. Перевіркою встановлено, що до податкового кредиту поточного періоду було включено податкові накладні попередніх періодів (травень,червень 2010 року) на суму 10739,44 грн. по факту отримання дати отримання податкових накладних були відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, за липень 2010 року. Перевіркою також встановлено, шо ТОВ «Газхім»не подавало до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси заяви зі скаргами на таких постачальників. Документальних доказів, підтверджуючих фактичне отримання податкових накладних у липні 2010 року в ході перевірки не надано. На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

Відповідач на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу»є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно із ст.ст. 7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування, стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, а тому справи за позовами щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень відповідно до п.1 ч.2 ст.17, ст.50 КАС України віднесені до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

На підставі направлення від 11.11.2010 року №1501 у відповідності до ст.11-1 Закону України "Про державну податкову службу"(діючого на час спірних правовідносин), пп.7.7.5 п.7.5 ст.7 Закону України від 03.04.1997року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість" та відповідно до Наказу ДПІ у Малиновському районі м.Одеси від 11.11.2010 року №1047, проведено позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складений акт від 01.12.2010 року за №97/23-310/36436217 "Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ "СУРП "Газхім" з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за липень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у травні 2010 року"(а.с.10-14).

У висновках акта перевірки встановлено, що 1) підприємством ТОВ «СУРП «Газхім»завищено суму бюджетного відшкодування згідно акту перевірки від 07.10.2010 року №74/23-310/36436217 за липень 2010 року в розмірі 213922 грн. 2) порушення вимог п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР ТОВ «СУРП «Газхім»завищено податковий кредит в липні 2010 року у зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по податковим накладним, виписаним в іншому, ніж звітний податковий період, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 10739,44 грн.

За результатами перевірки на підставі акту перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси прийняло податкове повідомлення-рішення за формою „В1" від 14.12.2010 року №/0, яким зменшено у ТОВ „Газхім" суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 213922 грн. за липень 2010 року (а.с.16).

Оцінюючи оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України та доходить до висновку про неправомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси та його скасування виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановелно, що в акті перевірки від 01.12.2010 року №97/23-310/36436217 зазначено, що згідно з поданою до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси податковою декларацією з ПДВ за липень 2010 року позивач задекларував суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок у банку у розмірі 329867 грн.

Крім того, як наведено в акті перевірки від 01.12.2010 року (п.3.1) при перевірці були враховані висновки перевірки по декларації з ПДВ за червень 2010 року (акт від 07.10.2010 року №74/23-310/36436217), в ході якої встановлено завищення залишку від'ємного значення з ПДВ на 213992 грн. та завищення податкового кредиту на 25919 грн.

Судом також встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду (суддя Катаєва Е.В.) від 20.01.2011 року по справі №2а-10993/10/1570 питання правомірності зменшення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси податкового кредиту та суми залишку від'ємного значення з ПДВ, яке виникло за результатом діяльності позивача за червень 2010 року вже розглядалось та зроблено висновок щодо необґрунтованості висновків акту перевірки №74/23-310/36436217 від 07.10.2010 року та відповідно, визнано судом протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №/0 від 18.10.2010 року, яке було прийнято на підставі цього акту перевірки. (а.с.26-30). Зазначена постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2011 року була залишена без змін, а апеляційна скарга ДПІ у Малиновському районі м. Одеси - без змін, відповідно до Ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2011 року (а.с.81-84).

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином суд погоджується з твердженням представника позивача та доходить до висновку, що сума залишку від'ємного значення з ПДВ за червень 2010 року, яка за правилами податкового обліку переноситься до наступного періоду -липня 2010 року та є вирішальною для визначення права позивача на бюджетне відшкодування у липні 2010 року -скала 329867 грн., як це задекларовано позивачем у декларації з ПДВ у червні 2010 року та підтверджено Довідкою щодо залишку суми від'ємного значення з ПДВ попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним після бюджетного відшкодування отриманого у звітному податковому періоді та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового кредиту, яка є додатком до декларації за липень 2010 року (а.с.19-20).

Крім того, як встановлено вище в акті перевірки від 01.12.2010 року, товариством порушено вимоги п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР та завищено податковий кредит в липні 2010 року у зв'язку з віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по податковим накладним, виписаних в іншому, ніж звітний податковий період, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 10739,44 грн., з чим суд також не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до положення п.1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997р. (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Порядок обчислення, сплати податку на додану вартість, порядок формування податкового кредиту передбачено ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (далі -Закон).

Відповідно до п.п. 7.7.1 п.п.7.7 ст.7 Закону, сума податку що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата виникнення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків із використанням кредитних дебетових карток чи комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено, що в липні 2010 року товариством отримані податкові накладні від постачальників за товар, поставлений у попередніх звітних періодах, та внесені до реєстру податкових накладних за липень 2010 року, що підтверджується реєстром отриманих та виданих податкових накладних (а.с.21-25) та журналом реєстрації вхідних податкових накладних у липні 2010 року (а.с.49-52) та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.п. 7.2.3. п.7.2. ст. 7 Закону визначено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п. 7.2.1. п.7.2. ст. 7 Закону, платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками відповідні реквізити.

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону, податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника. У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

На підставі вищенаведеного, суд вважає зазначити, що в Законі міститься певна норма, яка визначає правову підставу для нарахування податкового кредиту платником податків, а саме податкову накладну. Разом із тим, Закон містить імперативну норму, яка носить забороняючий зміст і не дозволяє включити платнику податків до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, якщо у платника податків відсутнє документальне підтвердження такого податкового кредиту, а саме: у разі відсутності оригіналу податкової накладної чи іншого подібного документа, на підставі яких згідно положень Закону здійснюється документальне підтвердження сум податкового кредиту. Таке правило визначено приписами п.п. 7.4.5. пункту 7.4. статті 7 Закону, яким встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З аналізу приписів п.п. 7.2.6. п. 7.2., п.п 7.4.5. п. 7.4., п.п.7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону вбачається, що законом визначено момент виникнення права платника податків на податковий кредит та момент, в який суми податку на додану вартість можуть бути віднесені платником податку до складу податкового кредиту, тобто той момент, в який платник податків має не тільки право на податковий кредит, але й достатні, визначені Законом правові та фактичні підстави для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Отже, вказана норма закону не містить будь-яких обмежень щодо можливості включення одержувачем товарів (послуг) сум ПДВ, які зазначені у податкових накладних минулих податкових періодів, до складу податкового кредиту звітного місяця.

Зазначена позиція підтверджена постановою Вищого адміністративного суду України по справі №А38/261-06 (36/165) від 15 вересня 2010 року із зазначенням того, що Закон України «Про податок на додану вартість» не містить заборони на включення сум податку на додану вартість, сплачених платником податку у минулих звітних періодах, до складу податкового кредиту майбутніх звітних періодів у разі отримання від постачальника, зареєстрованого платником податку на додану вартість, належним чином оформлених податкових накладних.

Зазначене також було підтверджено Листами ДПА України №15316/7/15-2417 від 11.08.2004 року та №16847/7/16-1517-26 від 18.08.2010 року, в яких зазначено, що у випадку коли право платника на податковий кредит підтверджується податковими накладними, отриманими після закінчення податкових періодів, в яких відбулися оплата та отримання товарів (робіт, послуг), суми податку, вказані в таких податкових накладних, можуть бути включені до складу податкового кредиту в податковому періоді, в якому такі податкові накладні отримані.

Таким чином, право на включення сум податку, сплачених у ціні придбаних товарів, виникло у платника податку лише з моменту отримання відповідних податкових накладних.

Надані до суду податкові накладні складені у відповідності до вимог підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону та наказу Державної податкової адміністрації України "Про затвердження форм податкової накладної та порядку їх заповнення" від 30 травня 1997 року №165 (із змінами і доповненнями), будь-яких порушень порядку їх виписки та заповнення не встановлено.

Приписами п.п. 7.2.8. п. 7.2. статті 7 Закону встановлено обов'язок платника податку щодо ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором. Пунктом 1 Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 30.06.2005р. №244 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) визначено, що реєстр є формою для запису (реєстрації) отриманих та виданих податкових накладних. Вимогами вказаного Порядку встановлено, що ведення такого реєстру є правовою формою реєстрації отриманих платником податків податкових накладних. В свою чергу пунктом 7 вказаного Порядку встановлено, що реєстр є основою для відображення зведених результатів такого обліку в податкових деклараціях з податку на додану вартість, тобто саме відомості, відображені в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних є підставою для відображення показників у податкових деклараціях платника податків з податку на додану вартість. У Порядку також встановлено форму Реєстру виданих та отриманих податкових накладних, якою передбачено відображення дати виписки та дати отримання податкових накладних в окремих рядках реєстру.

Судом встановлено, що товариством, у відповідності до п.п 7.2.8. п.7.2. статті 7 Закону та зазначеного Порядку відображено за датою отримання податкових накладних всі відомості, які стали підставою для формування податкового кредиту та сформувано податковий кредит з податку на додану вартість за липень 2010 року.

Суд вважає безпідставним висновок відповідача про те, що позивач порушив п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону, тобто не звернувся до податкового органу із заявою-скаргою на постачальника щодо відмови останнім в наданні податкової накладної, оскільки факти відмов з боку постачальників товарів (послуг) надати податкову накладну або порушень порядку заповнення таких накладних відсутні, а можливість подання такої скарги визначено лише за умови відмови постачальника надати на адресу покупця податкову накладну.

Підпункт 7.2.6 п.7.2. ст.7 Закону не обмежує платника у праві на податковий кредит, а лише надає право на включення до податкової декларації сум податкового кредиту за умови наявності у платника товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Суд зазначає, що невиконання платником вказаної норми Закону не пов'язано з втратою таким платником в подальшому права на податковий кредит.

Таку позицію підтверджено постановою Верховного суду України по справі № 21-105сво05 від 06.12.2005 року, в якій зазначено, що недотримання позивачем порядку, встановленого п.п.7.2.6 п.7.2. ст.7 Закону, не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених позивачем витрат до податкового кредиту та не свідчить про обґрунтованість рішення податкової інспекції, позаяк згідно з абз.2 п.п.7.4.5 п.7.4. ст.7 Закону підставою для відповідальності платника податку є непідвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що твердження представника ДПІ у Малиновському районі м. Одеси про порушення позивачем вимог п.п.7.2.6 п.7.2, п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР щодо завищення податкового кредиту в липні 2010 року на загальну суму 10739,44 грн. є помилковим та необґрунтованим.

Положеннями ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В судовому засіданні представник відповідача не довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, правомірність свого рішення та необґрунтованість позовних вимог позивача, тому, на підставі наведеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Сумісне українсько-російське підприємство «Газхім»до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси та Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 14.12.2010 року підлягають задоволенню.

Також, на підставі положень ч.2, 3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сумісне українсько-російське підприємство «Газхім»до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси та Головного управління Державного казначейства України в Одеській області задовольнити повністю

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси №/0 від 14.12.2010 року про зменшення суми бюджетного відшкодування за липень 2010 року на суму 213922 грн.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15 листопада 2011 року.

Суддя Бутенко А.В.