Справа № 826/4621/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

09 квітня 2019 року м. Київ № 826/4621/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, встановлення судового контролю за виконанням рішення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві (далі по тексту - ГУ МВС у місті Києві), Головного управління Пенсійного фонду України (далі по тексту - ГУ ПФУ у місті Києві)в місті Києві в якому просив суд (з урахуванням уточненої позовної заяви від 19.10.2018 року):

- визнати неправомірними дії ГУ МВС у місті Києві щодо надання ГУ ПФУ у місті Києві довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача без урахування ухвали Апеляційного суду міста Києва від 12.09.2011 року по справі №22-17082/11, якою залишено без змін постанову Деснянського районного суду міста Києва від 01.09.2009 року у названій справі;

- зобов'язати ГУ МВС у місті Києві у п'ятиденний строк подати до ГУ ПФУ у місті Києві довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача з урахуванням ухвали Апеляційного суду міста Києва від 12.09.2011 року по справі №22-17082/11, якою залишено без змін постанову Деснянського районного суду міста Києва від 01.09.2009 року у названій справі;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у місті Києві щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2016 року, відповідно до Закону України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі наданої довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії від 25.05.2017 року №34077;

- зобов'язати ГУ ПФУ у місті Києві здійснити перерахунок пенсії позивача і здійснити одноразову виплату основного розміру пенсії, який становить 82% від нарахованого грошового забезпечення позивача, з урахуванням ухвали Апеляційного суду міста Києва від 12.09.2011 року по справі №22-17082/11, якою залишено без змін постанову Деснянського районного суду міста Києва від 01.09.2009 року у названій справі з 01.01.2008 року та з 01.01.2016 року відповідно до Закону України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», та на підставі виданої довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії від 25.05.2017 року № 34077 компенсувати втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 01.01.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ та відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 01.09.2009 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.09.2011 року по справі №22-17082/11 з 01.01.2008 року має право на отримання пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, а саме: премії 33,3%, надбавки за виконання особливо важливих завдань 100%, посадовий оклад з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, проте відповідачем 1 надано довідку про розмір грошового забезпечення без врахування вказаного судового рішення. Крім того позивач вказує, що відповідач 2 протиправно не здійснює перерахунок пенсії позивачу у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, необхідних для проведення перерахунку пенсій, оскільки чинним законодавством не передбачене право органів Пенсійного фонду України щодо відстрочення або звільнення від виплати пенсійних виплат у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування.

Ухвалою суду від 17.04.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику)сторін.

ГУ МВС у місті Києві надано суду відзив на позов, з якого вбачається, що останнім надано 25.05.2017 року довідку № 34077 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивачу, відповідно до Закону України від 23 грудня 2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статтями 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018 року частково задоволено зазначений позов.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1, як пенсіонеру органів внутрішніх справ відповідно до розміру грошового забезпечення, визначеного в довідці Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві від 25.05.2017 року № 34077 для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських, з 01.01.2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900, статей 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Зобов'язано ГУ ПФУ в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, відповідно до розміру грошового забезпечення, визначеного в довідці Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в місті Києві від 25.05.2017 року № 34077 для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських, починаючи з 01.01.2016 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

В решті позовних вимог відмовлено.

15.01.2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 826/4621/18.

Дослідивши матеріали справи та подану позивачем заяву про ухвалення додаткового рішення, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення в дані справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 3 ст. 252 КАС України).

Як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018 року, судом не надано правову оцінку позовній вимозі щодо компенсації позивачу втрат частини доходів з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 01.01.2016 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та зазначеній позовній вимозі, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Конституції України).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею1 Закону № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно зі ст.ст. 1-2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п. 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії.

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу (пенсії) проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20.02.2017 року по справі № 522/5664/17, від 27.07.2018 року по справі № 815/459/18, від 22.11.2018 року по справі № 522/1404/17.

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в місті Києві.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 01.09.2009 року задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ МВС України в місті Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та зобов'язано ГУ МВС України в місті Києві зробити перерахунок пенсії з урахуванням грошового атестату від 16.11.2005 року №95 починаючи з 01.01.2008 року з урахуванням посадового окладу старшого слідчого районного управління ГУ МВС України в місті Києві 900 грн., щомісячної премії 33,3% та надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100%, посадового окладу з урахуванням кладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років та надати до ГУ ПФУ довідку про перераховане грошове забезпечення; зобов'язано ГУ ПФУ в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням грошового атестату від 16.11.2005 року № 95 починаючи з 01.01.2008 року з урахуванням посадового окладу старшого слідчого районного управління ГУ МВС України в місті Києві 900 грн., щомісячної премії 33,3% та надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100%, посадового окладу з урахуванням кладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років та надати до ГУ ПФУ в місті Києві довідку про перераховане грошове забезпечення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.09.2011 року зазначену постанову залишено без змін.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1, листом від 22.02.2018 року №ЛК-С-1649-125/01/62-2018 ГУ МВС України в місті Києві повідомив позивача про направлення до ГУ ПФУ в місті Києві довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 25.05.2018 року №34077, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року №45.

Згідно з довідкою від 25.05.20108 року №34077, відповідно до рішення Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988, розмір грошового забезпечення за нормами чинними на 01.01.2016 року, за посадою старший слідчий слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві/старший слідчий УП ГУ НП у м. Києві, становить: посадовий оклад 2 600 грн., оклад за військовим (спеціальним) званням підполковник міліції/підполковник поліції 2 200 грн. надбавка за стаж служби 40% 1920 грн., премія 15,53% - 1043 грн., всього 7 763,62 грн.

Листом від 02.03.2018 року ГУ ПФУ в місті Києві повідомило ОСОБА_1, що перерахунок його пенсії буде проведено, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103.

Зазначене стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Під час постановлення рішення в даній справі судом досліджувалися обставини саме щодо проведення перерахунку пенсії позивача.

Тобто, на момент звернення ОСОБА_1 до суду, в березні 2018 року, перерахунок пенсії останнього ГУ ПФУ в місті Києві проведено не було.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до пенсійного органу з вимогою компенсації втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 01.01.2016 року.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

При цьому, суд звертає увагу на те, що права позивача в частині компенсації позивачу втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 01.01.2016 року після прийняття судом рішення не порушені, адже пенсійним органом перерахунок пенсії позивача ще проведено не було, а тому суд не може вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

Окрім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Будченко проти України» (заява №38677/06) зазначив (п.п.38-40) про те, що відсутність механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право особи за ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v.Ukraine) від 26 вересня 2014, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу.

Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Отже, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави», а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

В рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 Конституційний Суд України чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Звертаючись до суду, позивач просить зобов'язати пенсійний орган на майбутнє компенсувати втрату частини доходів з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 01.01.2016 року, що в свою чергу не відповідає завданню адміністративного судочинства.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом (ч. 4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в зв'язку з чим, позовна вимога щодо здійснення виплати пенсії в подальшому задоволенню не підлягає, тому, як захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначені обставини, позовна вимога про компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 01.01.2016 року не підлягає задоволенню.

Проте, суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений законного права на звернення з вказаною вимогою до пенсійного органу після проведення останнім перерахунку пенсії ОСОБА_1, з урахуванням правових висновків викладених в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018 року.

Також, не заслуговують на увагу суду твердження позивача, що судом, під час ухвалення рішення від 26.12.2018 року, не була надана мотивована оцінка про розмір премії позивача в розмірі 15,53%, оскільки судом дані обставини були досліджені в повному обсязі та надано оцінку всім наявним в справі аргументам.

В свою чергу, незгода позивача з викладеним висновком суду, а саме: розмір премії - 15,53%, не може бути підставою для повторного перегляду даної позовної вимоги та ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 72-77, 90, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Відмовити в задоволенні позовної вимоги про компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 01.01.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили в строки і порядок, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України, в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.І. Келеберда