Справа № 460/2737/18
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2019 року м. Рівне №460/2737/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розгляну в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МСМ Фаворит» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МСМ Фаворит» (далі іменується - позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності (далі - ЗЕД) на суму182,79 грн.; податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД на суму 340,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 3334960,00 грн. (2806070,00 грн. - за основним платежем; 528890,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)); податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем «Пальне» на суму 1244182,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем «Пальне» на суму 1190,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 26.09.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) з податку на додану вартість на суму 510,00 грн.; рішення від 26.09.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 158,32 грн.; рішення від 26.09.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 170,00 грн.; вимогу від 29.09.2018 №Ю-51 про сплату боргу (недоїмки) на суму 185,90 грн.

Заяви по суті справи.

Позовна заява, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обґрунтована тим, що висновки акта перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані рішення, не ґрунтуються на достовірних, об'єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству. Так, підставою для збільшення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток стали висновки відповідача про заниження ТОВ «МСМ Фаворит» показників доходу на суму 2821750,00 грн. та, як наслідок, об'єкта оподаткування. Зокрема, внаслідок: наявності простроченої кредиторської заборгованості на суму 573466,00 грн.; проведення безтоварних операцій з ФОП ОСОБА_1 на суму 3314780,00 грн.; неоприбуткування безоплатно отриманої сировини на суму 9024139,00 грн.; витрат на поліпшення основних засобів на суму 2764005,00 грн. Проте, такі висновки контролюючого органу ґрунтуються лише на припущеннях, без будь-яких доказів та без наявності відомостей, відповідних знань в галузі деревообробної промисловості, а такі висновки є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, необґрунтованими є висновки контролюючого органу щодо застосування до позивача штрафних санкцій за платежем «Пальне», оскільки такі висновки ґрунтуються на неправильному трактуванні договорів підряду, згідно з якими позивачу були наданні послуги із перевезення сировини із врахуванням пального замовника, а не продаж такого пального. Також вважає необґрунтованими висновки відповідача щодо порушення позивачем законодавства у сфері ЗЕД, заниження додаткової бази нарахування єдиного внеску. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки в ході перевірки контролюючим органом встановлено у позивача наявність кредиторської заборгованості, факту проведення безтоварних операцій з ФОП ОСОБА_1, факту неоприбуткування безоплатно отриманої сировини та факту завищення витрат на поліпшення основних засобів, у зв'язку з чим позивачем занижено показники доходу на суму 2821750,00 грн. та, як наслідок, об'єкта оподаткування податком на прибуток. Крім того, в ході перевірки встановлено здійснення позивачем реалізації пального без обов'язкової реєстрації платником акцизного податку. Вважає, що висновки акта перевірки та оспорювані рішення є правомірними. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позовні вимоги та просив не брати до уваги твердження податкового органу, викладені у відзиві. Водночас, позивачем було заявлено клопотання про розподіл витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 05.11.2018 позов залишено без руху та встановлено ТОВ «МСМ Фаворит» строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.11.2018 продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою суду від 05.11.2018.

Ухвалою суду від 03.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 14.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04.04.2019 судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження, оскільки учасники справи подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

У період з 13.08.2018 по 27.08.2018 Головним управлінням ДФС у Рівненській області, на підставі наказу від 19.07.2018 №2001 та направлень від 10.08.2018 №1622/17-00-14-01, №1623/17-00-14-01, №1624/17-01-14-01, №1625/17-01-14-01, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «МСМ Фаворит» () з питань своєчасності достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, за наслідками якої складено Акт від 03.09.2018 №1944/17-00-14-01/35717377 (далі іменується - Акт перевірки) (т.1 - а.с.15-38).

Актом перевірки встановлено наступні порушення:

1) пункту 12 П(с)БО 9, пункту 5, пункту 7, пункту 21, П(с)БО 15, п.4, П(с)БО 19, пункту 5, 21 П(С)БО 15 «Дохід», пункту 5 П(с) БО 11 «Зобов'язання», статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», підпункту 14.1.11, підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (далі іменується - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 2821750 грн., у тому числі: за 2015 рік - 690509 грн., за 2016 рік - 1146681 грн., за 1 кв. 2017 року - 83736 грн., за півріччя 2017 року - 85712 грн., за 2017 рік - 703168 грн., за 1 кв. 2018 року - 105973 грн.;

2) підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14, пункту 117.3 статті 117, підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212, підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 ПК України, а саме: здійснено реалізацію палива без обов'язкової реєстрації як платника податку, до початку здійснення реалізації пального на загальну суму 1244182 грн.;

3) пункту 49.2 пункту 49.2-1 статті 49 ПК України, а саме неподання податкових декларацій з акцизного податку за січень 2016 року, квітень 2016 року, липень 2016 року, жовтень 2016 року, січень 2017 року, квітень 2017 року, липень 2017 року;

4) статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі - Закон України №185/94-ВР), постанов Правління Національного банку України від 03.09.2015 №581, від 04.12.2015 №863, від 03.03.2016 №140, а саме: по експортному контракту від 07.04.2014 №07-04/14, укладеному з фірмою Vulcano Brennstoffe GmbH, Німеччина, валютна виручка в сумі 1253,71 Євро надійшла з порушенням граничного терміну надходження валютної виручки;

5) статті 1 Закону України №185/94-ВР, постанов Правління Національного банку України від 01.12.2014 №758, від 03.03.2015 №160, а саме: по експортному контракту від 28.06.2014 №0028-07/14, укладеному з фірмою Firma Transportowo-Handlowa «O.M.F.», Республіка Польща, валютна виручка в сумі 1972,0 Євро не надійшла;

6) статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютною контролю» від 19.02.1993 №15-93 (далі іменується - Декрет), де встановлено порушення порядку декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України та перебувають за її межами, а саме: ТОВ «МСМ Фаворит» подано до Сарненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходиться за її межами станом на 01.07.2018 та не задекларовано у пункті 5 «Товари, роботи, послуги, що експортовані резидентом за межі України з оплатою в іноземній валюті і за які на звітну дату не надійшли в установлені законодавством терміни валютні кошти» Розділу ІІІ «Майно та товари за кордоном» прострочену дебіторську заборгованість в сумі 1972,00 доларів США, яка виникла при виконанні експортного контракту від 28.06.2014 №0028-07/14, укладеному з фірмою Firma Transportowo-Handlowa «O.M.F.», Республіка Польща;

7) пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, розділ III Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556, по яких встановлено подання податкових розрахунків за формою 1ДФ не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками, а саме: за 4 квартал 2015 року, 4 квартал 2017 року;

8) пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (далі іменується - Закон України №2464-VІ), пункту 1 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905, в результаті чого подано звіт за березень 2016 року з порушенням термінів подачі (по терміну подачі 20.04.2016 звіт подано 22.04.2016);

9) пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України №2464-VІ, результаті чого встановлено заниження платником у звітах за січень 2017 року нарахування єдиного внеску за ставкою 22% на загальну суму 1313,12 грн. на заниження заробітної плати (допомога у зв'язку з вагітністю та пологами) на загальну суму 5967,10 грн. Платником самостійно нараховано єдиного внеску в сумі 1313,12 грн. у звіті за березень 2017 року;

10) пункту 1 статті 4, частини 2 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України №2464-VI, в результаті чого донараховано своєчасно ненарахований єдиний внесок за період, що перевірявся на загальну суму 977,66 грн., в тому числі по звітних періодах: грудень 2015 року 162,43 грн., січень 2017 року - 23,47 грн., червень 2018 року - 791,76 грн.

На підставі Акта перевірки контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД на суму182,79 грн. (т.3 - а.с.92);

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД на суму 340,00 грн. (т.3 - а.с.93);

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 3334960,00 грн. (2806070,00 грн. - за основним платежем; 528890,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)) (т.1 - а.с.14);

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем «Пальне» на суму 1244182,00 грн. (т.3 - а.с.94);

- податкове повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем «Пальне» на суму 1190,00 грн. (т.3 - а.с.95);

- податкове повідомлення-рішення від 26.09.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) з податку на доходи фізичних осіб на суму 510,00 грн. (т.3 - а.с.96);

- рішення від 26.09.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 158,32 грн. (т.3 - а.с.97);

- рішення від 26.09.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 170,00 грн. (т.3 - а.с.98);

- вимогу від 29.09.2018 №Ю-51 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на суму 185,90 грн. (т.3 - а.с.99).

Вважаючи такі рішення контролюючого органу протиправними, ТОВ «МСМ Фаворит» звернулося до суду з відповідним позовом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваних дій та рішень, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, та порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 16.1.4. статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платниками податку на прибуток є суб'єкти господарювання (резиденти) - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті (підпункт 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 ПК України).

Згідно підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 ПК України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Як вбачається з Акта перевірки, перевіркою повноти показників, відображених ТОВ «МСМ Фаворит» у рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, контролюючим органом встановлено заниження таких показників та, як наслідок, об'єкта оподаткування, а саме: простроченої кредиторської заборгованості на суму 573466,00 грн.; проведення безтоварних операцій з ФОП ОСОБА_1 на суму 3314780,00 грн.; неоприбуткування безоплатно отриманої сировини на суму 9024139,00 грн.; витрат на поліпшення основних засобів на суму 2764005,00 грн. В результаті чого занижено податок на прибуток на суму 2821750,00 грн.

Так, однією з підстав для збільшення позивачу зобов'язання з податку на прибуток стали висновки контролюючого органу про наявність у ТОВ «МСМ Фаворит» кредиторської заборгованості на суму 573466,00грн, яка станом на 01.01.2015 вже виникла та є безнадійною, зокрема, перед: ПП «Автортранссервіс» в сумі 144021,88 грн. (термін позовної давності сплив у IV кварталі 2017 року); ТОВ «Блок-Будхаус» в сумі 153701,16 грн. (термін позовної давності сплив у IV кварталі 2017 року); ПАТ ВКП «Вінвуглеенергосервіс» в сумі 48025,00 грн. (термін позовної давності сплив у IV кварталі 2017 року); ТОВ «Годен Груп» в сумі 4520,00 грн. (термін позовної давності сплив у ІУ кварталі 2017 року); ФОП ОСОБА_4 в сумі 11254,67 грн. (термін позовної давності сплив у ІУ кварталі 2017 року); ОСОБА_5 в сумі 50168,04 грн. (термін позовної давності сплив у ІУ кварталі 2017 року); ФОП ОСОБА_2 в сумі 13975,20 грн. (термін позовної давності сплив у ІУ кварталі 2017 року); ТОВ «Перун» в сумі 147800,00 грн. (термін позовної давності сплив у ІУ кварталі 2017 року).

Такого висновку контролюючий орган дійшов визначивши на підставі наданих позивачем до перевірки регістрів бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», шляхом порівняння показників кредитового сальдо станом на 31.12.2017 з відповідними показниками кредитового сальдо на тому ж рахунку станом на 01.01.2015, та встановивши їх незмінність тривалістю у три роки.

Відповідно до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності (пп. «а»).

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це, зокрема, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом (частина 7 статті 261 Цивільного кодексу України).

Із досліджених судом оборотно-сальдових відомостей позивача по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» (т.3 - а.с.49-63) не вбачається можливим встановити початку перебігу строку позовної давності по кредиторській заборгованості ТОВ «МСМ Фаворит» перед ПП «Автортранссервіс», ТОВ «Блок-Будхаус», ПАТ ВКП «Вінвуглеенергосервіс», ТОВ «Годен Груп», ФОП ОСОБА_4, ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Перун», оскільки враховуючи положення статті 261 Цивільного кодексу України оборотно-сальдові відомості не містять інформації щодо дня, коли кредитори довідалися або могли довідатися про порушення свого права, дати спливу строку виконання чи дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідачем не наведені винятки з правил, встановлені законом, які свідчили б про початок перебігу строку позовної давності по кредиторській заборгованості ТОВ «МСМ Фаворит» перед вказаними кредиторами.

З огляду на викладене, твердження відповідача про наявність у ТОВ «МСМ Фаворит» простроченої кредиторської заборгованості не підтверджені жодним доказом, а тому є лише припущенням контролюючого органу, які в силу вимог статей 73-76 КАС України не можуть братися судом до уваги.

Підставою для збільшення позивачу зобов'язання з податку на прибуток стали також висновки про проведення позивачем безтоварних операцій з ФОП ОСОБА_1 на суму 3314780,00 грн.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №3996-ХІV (далі іменується - Закон України №3996-ХІV), бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України №3996-ХІV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 Закону України №3996-ХІV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена підпунктом 1.2 пункту 1, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі іменується - Положення №88).

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону України №3996-ХІV).

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При дослідженні реальності господарських операцій, судом підлягають встановленню обставини: фактичне вчинення операцій з придбання товарів, що пов'язані з рухом та зміною зобов'язань чи власного капіталу; належне оформлення платником податків відповідних первинних бухгалтерських документів; наявність у сторін правочинів матеріальних, трудових, технічних та технологічних ресурсів; фактична можливість виконання умов правочинів їх сторонами; оцінка наданих позивачем до перевірки та суду первинних документів, зокрема щодо належного їх оформлення (форма, зміст, зазначення необхідних реквізитів) (постанова Верховного Суду від 30.01.2018 №К/9901/3191/18).

Так, перевіривши взаємовідносини ТОВ «МСМ Фаворит» з ФОП ОСОБА_1, судом встановлено наступне.

Відповідно до умов договору про надання послуг від 03.07.2014 №003-07/14 (т.1 - а.с.129-130), укладеного між ТОВ «МСМ Фаворит» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець), Виконавець надає Замовнику послуги, які вказані в актах наданих послуг (виконаних робіт) (п.2.1). Вартість послуг фіксується в актах наданих послуг (виконаних робіт) (п.3.1). Договір укладається на термін до 31 грудня 2015 року, а в частині розрахунків - до остаточного виконання Сторонами зобов'язань за Даним Договором (п.6.1).

Крім того, 20.01.2015 між ТОВ «МСМ Фаворит» (Покупець) та ФОП ОСОБА_1 (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №020-01/15 (т.1 - а.с.132), згідно з яким Продавець продає, а Покупець купує ТМЦ, в кількості та за ціною, яка вказана у видатковій (п.1.1), поставка ТМЦ здійснюється за домовленістю Сторін (п.3.1), оплата здійснюється на підставі виставлених рахунків (п.3.2), а розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів Покупцем на особовий рахунок Продавця згідно виставлених рахунків (п.3.3). Можлива зміна ціни на ТМЦ з врахуванням інфляційних процесів та інше (п.7.1). Строк дії договору до 31.12.2016 (п.7.4).

Так, на виконання умов даних договорів у 2015-2016 роках ТОВ «МСМ Фаворит» було здійснено господарські операції з ФОП ОСОБА_1, зокрема:

послуги механіка, що підтверджується актами наданих послуг від 30.01.2015 №30/01 на суму 95000,00 грн., від 27.02.2015 №27/02 на суму 126200,00 грн., від 26.03.2015 №26/03 на суму 105700,00 грн. (т.1 - а.с.208, 211, 213);

послуги погрузки/розгрузки, прибирання території, що підтверджується актами наданих послуг від 30.01.2015 №30/01 на суму 94800,00 грн., від 27.02.2015 №27/02 на суму 121300,00 грн., від 26.03.2015 №26/03 на суму 134420,00 грн., від 26.06.2015 №26/06 на суму 106879,00 грн., від 29.09.2015 №29/09 на суму 142383,00 грн., від 30.12.2015 №30/12 на суму 387278,00 грн. (т.1 - а.с.209-210, 214, 222, 230, 236);

послуги поточного ремонту сушки котла, що підтверджується актом наданих послуг від 30.04.2015 №30-04/15 на суму 245000,00 грн. (т.1 - а.с.216);

послуги поточного ремонту охолоджувача з сортування гранул, що підтверджується актом наданих послуг від 31.07.2015 №31-07/15 на суму 125000,00грн (т.1 - а.с.225), постачання піддонів, що підтверджується накладними від 01.04.2015 №01-04 на суму 36000,00 грн., від 05.06.2015 №05-06 на суму 37800,00 грн., від 09.09.2015 №09/09 на суму 39000,00 грн., від 16.09.2015 №16-09 на суму 12000,00 грн., від 05.10.2015 №05-10 на суму 41500,00 грн., від 30.10.2015 №30-10 на суму 104000,00 грн. та видатковими накладними від 03.12.2015 №03-12 на суму 114,00 грн., від 07.12.2015 №07-12 на суму 44000,00 грн. (т.1 - а.с.215, 220, 227-228, 231, 233-235);

постачання піску, рідкого мила, добавки до бетону, що підтверджується видатковими накладними від 11.05.2015 №11/05 на суму 30,60 грн., від 11.05.2015 №11/05-01 на суму 20,40 грн., від 24.09.2015 №24/09-01 на суму 9417,00 грн. (т.1 - а.с.217-2018, 229);

послуги фасування та сортування палетної гранули, що підтверджується актом наданих послуг від 20.10.2016 №20-10/16 на суму 98500,00 грн., актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 30.11.2016 на суму 65716,67 грн., від 29.12.2016 на суму 77800,00 грн. (т.1 - а.с.201, 204, 206), поставка двигунів АИР, що підтверджується видатковою накладною на суму 3583,33 грн. (т.1 - а.с.207).

Оплата послуг та постачання товару здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджується виписками з рахунків та карткою рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за 2015 рік та 2016 рік, у якій відображено облік розрахунків за одержані товарно-матеріальні цінності, виконані роботи, надані послуги з вітчизняними постачальниками та підрядниками, (т.1 - а.с.144-149, 202-203, 205, 212, 219, 221, 223-224, 226, 232, 237), а також у готівковій формі, що підтверджується квитанціями по прибутковому касовому ордеру від 17.12.2015 №17/12, від 09.12.2015 №09/12, від 31.12.2015 №31/12, від 30.12.2015 №30/12, від 29.12.2015 №29/12, від 18.12.2015 №18/12, від 24.12.2015 №24/12, від 25.12.2015 №25/12, від 28.12.2015 №28/12 (т.1 - а.с.238-243).

Відповідно до умов договору про надання послуг від 12.01.2017 №0012-01/17 (т.1 - а.с.133), укладеного між ТОВ «МСМ Фаворит» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець), Виконавець надає Замовнику послуги, які вказані в актах наданих послуг (виконаних робіт) (п.2.1). Вартість послуг фіксується в актах наданих послуг (виконаних робіт) (п.3.1). Договір укладається на термін до 31 грудня 2017 року, а в частині розрахунків - до остаточного виконання Сторонами зобов'язань за Даним Договором (п.6.1).

Крім того, 23.06.2017 між ТОВ «МСМ Фаворит» (Покупець) та ФОП ОСОБА_1 (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №0023-06/17 (т.1 - а.с.134), згідно з яким Продавець продає, а Покупець купує ТМЦ, в кількості та за ціною, яка вказана у видатковій (п.1.1), поставка ТМЦ здійснюється за домовленістю Сторін (п.3.1), оплата здійснюється на підставі виставлених рахунків (п.3.2), а розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів Покупцем на особовий рахунок Продавця згідно виставлених рахунків (п.3.3). Можлива зміна ціни на ТМЦ з врахуванням інфляційних процесів та інше (п.7.1). Строк дії договору до 31.12.2017 (п.7.4).

Так, на виконання умов даних договорів у 2017 році ТОВ «МСМ Фаворит» здійснено господарські операції з ФОП ОСОБА_1, зокрема: послуги фасування та сортування гранули деревної, що підтверджується актами наданих послуг від 31.01.2017 №1/01 на суму 352200,00 грн., від 28.02.2017 №1/02 на суму 35200,00 грн., від 31.03.2017 №1/03 на суму 35200,00 грн. (т.1 - а.с.165, 171, 176); послуги обточки шестерень, ремонту роликів до гранулятора, демонтажу, монтажу роликів до гранулятора, пуск-наладки роликів гранулятора, ремонту робочого колеса, сушки, теплогенератора, шнекового дозатора, заточки та реставрації роликів, підшипників, матриці, що підтверджується актами наданих послуг від 30.01.2017 №30/01 на суму 140000,00 грн., від 28.02.2017 №18/02 на суму 63000,00 грн., від 31.03.2017 №31/03 на суму 133000,00 грн., від 31.03.2017 №31/03-02 на суму 23600,00 грн. (т.1 - а.с.166, 172, 175, 177); купівля-продаж обчайки OGM 1,5 Д190 перфорованої для дерева, що підтверджується видатковою накладною від 23.06.2017 №23/06 на суму 10980,00 грн. (т.1 - а.с.182).

Оплата послуг та постачання товару здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджується виписками з рахунків та карткою рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за 2017 рік, у якій відображено облік розрахунків за одержані товарно-матеріальні цінності, виконані роботи, надані послуги з вітчизняними постачальниками та підрядниками (т.1 - а.с.142-143, 167-170, 173-174, 178-181, 183-200).

Відповідно до умов договору про надання послуг від 11.01.2018 №0011-01/18 (т.1 - а.с.135), укладеного між ТОВ «МСМ Фаворит» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець), Виконавець надає Замовнику послуги, які вказані в актах наданих послуг (виконаних робіт) (п.2.1). Вартість послуг фіксується в актах наданих послуг (виконаних робіт) (п.3.1). Договір укладається на термін до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до остаточного виконання Сторонами зобов'язань за Даним Договором (п.6.1).

Разом з тим, 12.01.2018 між ТОВ «МСМ Фаворит» (Покупець) та ФОП ОСОБА_1 (Продавець) укладено договір про надання послуг №0012-01/18 (т.1 - а.с.136-137), згідно з яким Виконавець бере на себе зобов'язання надати Замовнику послуги з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів чи складових частин транспортних засобів, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як Замовника, так і спеціально замовлених Виконавцем (п.1.1). Вартість послуг погоджується сторонами щодо кожного виду робіт (посвідчується підписами та печатками Сторін даного Договору), і вказується в актах виконаних робіт , які є невід'ємною частиною цього Договору (п.2.1). Крім вартості послуг, зазначених у п. 2.1 цього Договору, Замовник оплачує Виконавцю вартість матеріалів (запасних частин) Виконавця, яка вказується в актах виконаних робіт (п.2.2). Оплата послуг і матеріалів (запасних частин) здійснюється Замовником шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 10 днів з моменту підписання акту виконаних робіт (п.2.4). Строк дії договору до 31.12.2018 (п.7.1).

Так, на виконання умов даних договорів у 2018 році ТОВ «МСМ Фаворит» здійснено господарські операції з ФОП ОСОБА_1, зокрема: послуги фасування та сортування палетної гранули, що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2018 №03/01 на суму 23000,00 грн., від 28.02.2018 №03/02 на суму 40425,00 грн., від 31.03.2018 №02/03 на суму 47520,00 грн. (т.1 - а.с.150, 154, 158); послуги обточки шестерень, ремонту роликів до гранулятора, демонтажу, монтажу роликів до гранулятора, пуск-наладки роликів гранулятора, ремонту робочого колеса, сушки, теплогенератора, шнекового дозатора, заточки та реставрації роликів, підшипників, матриці, зварювання воріт гаражних побутових, заміна ручки у верстаті, решітки охолоджувача-просіювача, ремонт бензопил та штилів, візка, корпуса в бункері, корпуса циклона витяжного, ремонт зерноштовхача, шкафу управління сушкою, теплогенератора, шнекового дозатора, що підтверджується актами наданих послуг від 31.01.2018 №02/01 на суму 163160,00 грн., від 30.01.2018 №01/01 на суму 60110,00 грн., від 28.02.2018 №02/02 на суму 27680,00 грн., від 28.02.2018 №01/02 на суму 73060,00 грн., від 31.03.2018 №01/03 на суму 134600,00 грн. (т.1 - а.с.151-152, 155-156, 159); послуги ремонту автомобіля Renault Duster, який супроводжувався заміною деталей, що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 26.03.2018 №26/03 на суму 19186,00 грн. (т.1 - а.с.157).

Оплата послуг та постачання товару здійснена позивачем у безготівковій формі, що підтверджується виписками з рахунків та карткою рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за 2018 рік, у якій відображено облік розрахунків за одержані товарно-матеріальні цінності, виконані роботи, надані послуги з вітчизняними постачальниками та підрядниками (т.1 - а.с.139-141, 153, 160-164).

Як встановлено у ході судового розгляду, складені позивачем та його контрагентом ФОП ОСОБА_1 вищевказані документи повністю розкривають зміст господарських операцій, їх кількісні та вартісні показники, підтверджують рух активів ТОВ «МСМ Фаворит», є первинними документами у розумінні Закону України №996-XIV, а відтак, є належними доказами, що підтверджують фактичне реальне здійснення вищевказаних господарських операцій.

Водночас, висновку щодо проведення позивачем безтоварних операцій із вказаним контрагентом контролюючий орган дійшов виходячи лише з того, що у ФОП ОСОБА_1 відсутні наймані працівники, а тому реальна тривалість часу виконання погрузочно/розгрузочних робіт, фасування готової продукції, ремонти основних засобів, поставки товарно-матеріальних цінностей та ін., свідчить про неможливість факту їх здійснення.

У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від господарських та виробничих можливостей контрагента. Відсутність, за твердженням відповідача, у контрагента власних або орендованих основних засобів чи ресурсів для виконання зобов'язань не свідчить про безтоварність операцій, та не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань чи відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладеним ним договорам.

Такий висновок суду, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.01.2018 у справі №826/1398/14 (№К/9901/2558/18) та від 15.05.2018 у справі №810/4391/16 (К/9901/29144/18), які є обов'язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Будь-яких належних та допустимих доказів відсутності реального походження послуг та неможливості контрагентом надати вказані послуги контролюючий орган в акті перевірки не наводить, а тому суд відхиляє такі доводи відповідача.

При цьому, суд критично оцінює висновки відповідача про формальність здійснення господарських операцій за правочинами, вчиненими позивачем з ФОП ОСОБА_1 як таких, що вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, і спрямовані на отримання податкової вигоди, зважаючи на наступне.

Згідно з частини 1 статті 228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Правова природа договорів надання послуг визначає наступне волевиявлення сторін цих договорів (правочинів): у виконавця - на надання послуг, визначених договором, а у замовника - на їх прийняття та оплату.

Правова природа договорів купівлі-продажу (постачання) визначає наступне волевиявлення сторін цих договорів (правочинів): у продавця (постачальника) - на систематичну або одноразову передачу покупцеві товару, у покупця - на прийняття товару та його оплату.

Жодної іншої мети (завдання збитків державі шляхом несплати податків, штучне зменшення бази оподаткування тощо) ці правочини не містять і містити не можуть, оскільки зобов'язання припиняється його виконанням. Тобто, після виконання договорів внаслідок отримання кожною зі сторін бажаного результату, всі правовідносини між ними завершуються. Після цього у кожної зі сторін правочину (договору) виникають правовідносини вже з іншим суб'єктним складом. Поза увагою відповідача залишився той факт, що як позивач, так і його контрагент виконали умови укладеної між ними угоди, чим і підтвердили факт її укладення. Податковим органом не було доведено, що сторони, укладаючи обумовлену угоду, мали умисел на укладення її з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, такою, як несплата податків.

Крім того, вимога про встановлення нікчемності правочину у разі наявності відповідної суперечки підлягає судовому розгляду. За наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів, отриманих за правочинами, здійсненими з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Одним з основних завдань органів доходів і зборів є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Відповідно до частини 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Дослідивши обставини, які стали підставою для висновку ГУ ДФС в Рівненській області про неоприбуткування позивачем безоплатно отриманої сировини на суму 9024139,00 грн. та, як наслідок, збільшення позивачу зобов'язання з податку на прибуток, судом встановлено наступне.

ТОВ «МСМ Фаворит» здійснює виробництво паливних гранул. В основі технології виробництва паливних гранул є процес пресування подрібнених відходів деревини, в даному випадку - тирси.

В бухгалтерському обліку позивача придбання сировини та виготовлення готової продукції відображено наступними бухгалтерськими записами: Дт 201 Кт 631 - оприбутковано тирсу; Дт 23 Кт 201 - списано тирсу у виробництво; Дт 26 Кт 23 - оприбутковано паливну гранулу.

Згідно з висновками контролюючого органу, ТОВ «МСМ Фаворит» використано у виробництві безоплатно отриману сировину, яка не обліковувалась на рахунках бухгалтерського обліку в кількості 134760 куб. на суму 9024139 грн. у зв'язку з неможливістю виготовлення вказаного обсягу готової продукції на підставі тих норм, які затверджені підприємством, зокрема: за 2015 рік - 1828321 грн., за 2016 рік - 3364426 грн., за 2017 рік - 2856845 грн., за 1 півріччя 2018 року - 974548 грн.

На думку відповідача, норми списання, згідно з наказами ТОВ «МСМ Фаворит» від 01.07.2009 №37/1, від 03.04.2017 №25/1 (вага 1куб.м тирси становить 625кг (1000кг/1,6) до 01.04.2017, та 455кг (1000/2,2) з 01.04.2017), не відповідають дійсності враховуючи фізичні та технологічні властивості тирси, оскільки середньозважений показник свідчить про те, що 1кум.м тирси має вагу 200кг, тому на виробництво 1т паливних гранул потрібно не менше 5 куб.м тирси (1000кг/200кг-5куб.м).

У своїх підрахунках, контролюючим органом використано розрахунки щільності тирси на підставі ГОСТ 18320-78 «Тирса деревна».

Згідно з п.2.5 розділу 2 ГОСТ 18320-78 «Тирса деревна», облік тирси проводиться в щільних метрах кубічних з округленням до одної десятої.

Для переводу насипних метрів кубічних в щільні метри кубічні використовуються наступні перевідні коефіцієнти згідно з ГОСТ 18320-78 «Тирса деревна»: 0,28-до відвантаження замовнику; 0,30-при перевезенні автомобільним транспортом на відстань до 5 км; 0,34-при перевезенні автомобільним і залізничним транспортом на відстань до 50 км; 0,36-при перевезенні автомобільним і залізничним транспортом на відстань від 50 км до 500 км; 0,38- при перевезенні автомобільним і залізничним транспортом на відстань більше 500 км.

Властивості деревної сировини (тирси), яка придатна для гранулювання, визначаються породою (хвойні, листяні), розмірними параметрами (фракційним складом), вологістю, наявністю побічних включень (забруднення). В таблиці «Щільності тирси в залежності від породи дерева», на яку посилається контролюючий орган, зазначено показники насипної щільності свіжовідвантаженої деревної тирси.

Як зазначає позивач, у його господарській діяльності використовується соснова тирса.

Згідно з таблиці, насипна щільність соснової тирси має межі щільності від 87 кг/куб.m до 213 кг/ куб.m.

Для виробництва 1т паливних гранул потрібно при нижній межі 87 кг/ куб.m не менше 11,5 насипних куб.m тирси (із розрахунку 1000кг/87кг=11,5куб.m насипних), що при використанні перевідного коефіцієнта 0,28 згідно ГОСТу 18320-78 становить 3,22 щільних куб.m (із розрахунку 11,5х0,28 =3,22 щільних куб.m).

Для виробництва 1т паливних гранул потрібно при верхній межі щільності в 213 кг/ куб.m не менше 4,7 насипних куб.m тирси (із розрахунку 1000кг/213кг=4,7 куб.m насипних), що при переводі в щільні куб.m становить 1,32 куб.m (із розрахунку 4.7х0,28=1,32 куб.m щільних).

За результати правильно здійснених розрахунків, середній розхід соснової тирси для виготовлення 1т гранул має становити 2,26 куб.m щільних (із розрахунку (3,22 куб.m щільних+1,32 куб.m щільних)/2=2,26 куб.m щільних).

Відтак, норми списання тирси 2,2 куб.m на виробництво 1 тони виготовленої продукції, встановлені наказом ТОВ "МСМ Фаворит" від 03.04.2017 №25/1 за середніми нормами розрахунку відповідають дійсності враховуючи фізичні та технологічні властивості тирси (від 3,22 щільних куб.m нижньої межі до 1,32 куб.m щільних верхньої межі).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що уповноваженою особою контролюючого органу, не будучи фахівцем у галузі деревообробної промисловості та не маючи вищевказаних відомостей щодо породи, фракційного складу, вологості, забруднення деревини, тирса якої використовується в господарській діяльності позивача, здійснено обрахунки середньозваженого показника, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. При цьому обраховуючи середньозважений показник меж насипної щільності свіжовідвантаженої деревної тирси 200 кг/1куб.м серед хвойних, листових, у тому числі фруктових дерев, що проростають в Україні, проігнорував необхідність застосування усіх інших складових, які підлягають врахуванню при таких розрахунках, передбачених ГОСТ 18320-78 «Тирса деревна».

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «МСМ Фаворит» здійснювало купівлю тирси у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ліспром Україна» на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2015 №0026-08/15 (т.2 - а.с.5), у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Крайімпекс» на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2015 №2 (т.2 - а.с.6), у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Райдуга» на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2015 №0002-10/15 (т.2 - а.с.7), у Державному підприємстві «Маневицьке лісове господарство» на підставі договору купівлі-продажу від 01.06.2015 №172/М15, від 26.01.2016 №24/М16, від 03.01.2017 №8/М17 (т.2 - а.с.8-10, 20-22, 33-35), у Державному підприємстві «Ємільчинське лісове господарство» на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2015 №0011-03/15 (т.2 - а.с.11), у Дочірнього підприємства «Ритм» на підставі договору від 02.01.2015 №1, від 11.01.2016 №4 (т.2 - а.с.12-14, 25), у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Укр Вуд» на підставі договору від 02.01.2015 №0002-01/15, від 05.01.2016 №0005-01/16 (т.2 - а.с.15, 19), у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВЕАР» на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2015 №28-01/15 (т.2 - а.с.16), ), у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПСБ Волинь» на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2016 №11 (т.2 - а.с.17-18), у Публічному акціонерному товаристві «Український проектно-конструкторський технологічний інститут лісової промисловості» на підставі договору купівлі-продажу від 22.11.2016 №710 (т.2 - а.с.23-24), у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2017 №0017-07/17 (т.2 - а.с.26), у Державному підприємстві «Клесівське лісове господарство» на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2017 (т.2 - а.с.27), у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРТРОЙ» на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2017 №00015-03/17 (т.2 - а.с.28), у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Трейді» на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2017 №00017-03/17 (т.2 - а.с.29), у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДЕМ-ВУД» на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2017 №00010-01/17 (т.2 - а.с.30), у фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2017 №0017-03/17 (т.2 - а.с.31), у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2016 №00014-12/16 (т.2 - а.с.32), у фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2018 №000002-04/18 (т.2 - а.с.36), у фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2018 №0001-03/18 (т.2 - а.с.37).

Відтак, висновки контролюючого органу, викладені в Акті перевірки про отримання позивачем доходу внаслідок неоприбуткування безоплатно отриманої сировини у вигляді тирси на суму 9024139,00 грн. є необґрунтованими та безпідставними, а тому відхиляються судом.

Дослідивши обставини, які стали підставою для висновку ГУ ДФС в Рівненській області про завищення позивачем витрат на поліпшення основних засобів на суму 2764005,00 грн. та, як наслідок, збільшення позивачу зобов'язання з податку на прибуток, судом встановлено наступне.

Як вбачається з Акта перевірки, ТОВ «МСМ Фаворит» у 4 кварталі 2016 року здійснено придбання основних засобів та комплектуючих до них, не збільшено первісну вартість основних засобів, а віднесено до витрат періоду, в якому булу здійснено дане придбання, що призвело до заниження значення у р.02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» у сумі 2764005,00 грн. за 2016 рік.

Відповідно до підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «ОСНОВНІ ЗАСОБИ», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за №288/4509 (далі іменується - П(С)БО 7), зазначено, що «Основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду з строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Об'єкт основних засобів - це: закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього; конструктивно відокремлений предмет, призначений для виконання певних самостійних функцій; відокремлений комплекс конструктивно з'єднаних предметів однакового або різного призначення, що мають для їх обслуговування загальні пристосування, приладдя, керування та єдиний фундамент, унаслідок чого кожен предмет може виконувати свої функції, а комплекс - певну роботу тільки в складі комплексу, а не самостійно; інший актив, що відповідає визначенню основних засобів, або частина такого активу, що контролюється підприємством/установою.

Якщо один об'єкт основних засобів складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожна з цих частин може визнаватися в бухгалтерському обліку як окремий об'єкт основних засобів.

Згідно з пунктом 6 П(С)БО 7, об'єкт основних засобів визнається активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди від його використання та вартість його може бути достовірно визначена.

Відповідно до пункту 7 П(С)БО 7, придбані (створені) основні засоби зараховуються на баланс підприємства/установи за первісною вартістю. Одиницею обліку основних засобів є об'єкт основних засобів.

Первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв'язку з частковою ліквідацією об'єкта основних засобів (пункт 14 П(С)БО 7).

Більш детально, ніж у П(С)БО 7, питання поліпшення основних засобів врегульовано у пунктах 28 - 33 розділу 6 «Облік ремонту і поліпшень основних засобів» Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561.

Так, згідно з вказаними Методичними рекомендаціями, витрати на капітальний ремонт об'єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою замортизованою частиною (компонентом) основних засобів.

Вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об'єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов'язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об'єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об'єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням та ремонтом об'єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.

Витрати, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Як вбачається з наказу позивача від 01.01.2015 №1 (із змінами від 01.09.2015), по ТОВ «МСМ Фаворит» наказано визнавати основним засобом закінчений пристрій з усіма пристосуваннями і приладдям до нього, або окремий конструктивно відокремлений предмет, що призначений для виконання певних самостійних функцій, які мають дві ознаки: очікуваний термін корисного використання , яких перевищує один рік; первісною вартістю більше 6000 грн. Для нарахування амортизації основних засобів застосовувати прямолінійний метод. У випадку придбання одного об'єкту основних засобів, що складається з частин, які мають різний строк корисного використання (експлуатації), то кожну з цих частин визнавати в бухгалтерському обліку як окремий об'єкт основних засобів.

Позивач зазначає, що від придбаних у IV кварталі 2016 року матеріальних активів (обладнання та комплектуючих до них) вартістю більше 6000 грн. та призначених ТОВ «МСМ Фаворит» для використання у господарській діяльності, враховуючи несприятливі умови для їх експлуатації протягом тривалого строку (рік і більше). ТОВ «МСМ Фаворит» не мало підстав очікувати строку корисного використання (експлуатації) з дати введення в експлуатацію в таких умовах понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Також, ТОВ «МСМ Фаворит» не мало підстав очікувати строку корисного використання (експлуатації) з дати введення в експлуатацію матеріальних активів, які планувались або підлягали відчуженню до закінчення річного строку експлуатації з моменту введення в експлуатацію. До прикладу, в бухгалтерському обліку придбання в IV кварталі 2016року Комплектної трансформаторної підстанції КТП і М250 з трансформатором в кількості 1 шт на суму 87110 грн. було відображено на рах. 209 «Інші матеріали». А в IV кварталі 2016 року відбувся продаж Комплектної трансформаторної підстанції КТП і М250 з трансформатором в кількості 1 шт і зроблено запис по Д-ту рах. 902 «Собівартість реалізованих товарів» з К-том рах. 209 «Інші матеріали» на суму 87110грн. В бухгалтерському обліку на суму 87110грн. при продажу включалася на собівартість на рах. 231 «Виробництво».

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача, що контролюючий орган не врахував негативне для роботи обладнання і механізмів середовище, не взяв до уваги умови їх експлуатації, що в порівнянні із звичайними, унемовжливлюють експлуатацію таких матеріальних активів понад один рік, чим допустився помилки у визначенні таких активів основними засобами, що призвело до хибних висновків про порушення позивачем податкового законодавства шляхом завищення витрат на поліпшення основних засобів.

З огляду на викладене, визначення контролюючим органом грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 3334960,00 грн. (2806070,00 грн. - за основним платежем; 528890,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)) на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.09.2018 № є протиправним, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині застосування до позивача штрафних санкцій за платежем «Пальне», суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання та передачі (відпуску, відвантаження) пального в споживчій тарі ємністю до 2 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками.

Згідно з підпунктом 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України, особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального.

Відповідач в Акті перевірки зазначає, що у перевіряємому періоді ТОВ «МСМ Фаворит» здійснювало операції з реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку. Зокрема, встановлено передачу пального для ФОП ОСОБА_12 на підставі договору підряду №008-01/15 від 08.01.2015 та за аналогічним договором від 02.03.2015 №002-03/15 для ФОП ОСОБА_13 (т.2 - а.с.62-64, 71-73).

Згідно з умовами договору підряду від 08.01.2015 №008-01/15, укладеного між ТОВ «МСМ Фаворит» (Замовник) та ФОП ОСОБА_12 (Підрядник), Підрядник, діючи в межах даного Договору, за дорученням і за рахунок коштів Замовника та використанням пального Замовника, відповідно до затверджених Замовником та погоджених із Підрядником норм використання пального, які є додатком до даного договору, виконує роботи по перевезенню вантажів, тобто здійснює перевезення власним транспортом, що вказано в актах виконаних робіт, за маршрутом, зазначеним у товарно-транспортних накладних (п.1.1). Замовник зобов'язаний передати Підряднику паливні матеріали для виконання робіт по перевезенню вантажів на підставі затвердженого Сторонами Договору акту (актів) приймання передачі паливних матеріалів (п.3.1). Підрядник зобов'язаний на протязі 15 календарних днів після закінчення дії даного договору поверну Замовнику згідно з актом передачі-приймання Замовнику невикористаний залишок паливних матеріалів, переданих Замовником для здійснення виконання робіт по перевезенню вантажів (п.2.8). Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом двох років одинадцяти місяців з моменту підписання (п.9.1).

Аналогічними є умови договору підряду від 02.03.2015 №002-03/15, укладеного між ТОВ «МСМ Фаворит» (Замовник) та ФОП ОСОБА_13 (Підрядник).

Аналіз умов вказаних договорів свідчить про те, що ФОП ОСОБА_12 та ФОП ОСОБА_13 здійснювали підрядні роботи з перевезення вантажів з використанням палива ТОВ «МСМ Фаворит».

Як вбачає з матеріалів справи, паливні матеріали передавалися підряднику, ФОП ОСОБА_12, на підставі актів приймання-передачі від 08.01.2015, від 01.04.2015, від 01.07.2015, від 01.10.2015, від 04.01.2016, від 01.04.2016, від 01.07.2016, від 03.10.2016, від 03.01.2017 із застереженням: «для виконання умов Договору підряду №008-01/15 від «08» січня 2015 року» (т.2 - а.с.66-70).

Паливні матеріали передавалися підряднику, ФОП ОСОБА_13, на підставі актів приймання-передачі від 04.01.2016, від 01.04.2016, від 01.07.2016, від 03.10.2016, від 03.01.2017, від 03.04.2017, від 03.07.2017 із застереженням: «для виконання умов Договору підряду №002-03/15 від «02» березня 2015 року» (т.2 - а.с.75-81).

Крім того, згідно з актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.2 - а.с.92-250; т.3 - а.с.1-3), підрядники здійснювали перевезення вантажів з урахуванням вартості пального замовника.

Положеннями статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є погоджена дія двох або більше сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 2 та 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1). Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.2).

Істотними умовами договору підряду є предмет, ціна і строк виконання робіт.

Водночас, статтею 839 Цивільного кодексу України визначено можливість виконання роботи з матеріалу підрядника та його засобами, а статтею 840 передбачена можливість виконання роботи з матеріалу замовника.

Відтак, виконання робіт з матеріалу чи засобів виключно підрядника не є істотною умовою договору підряду.

Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків (частина 2 статті 840 Цивільного кодексу України).

Так, наказом ТОВ «МСМ Фаворит» від 10.11.2014 №148 встановлено норми витрат палива на підприємстві (т.2 - а.с.65), а умовами договорів від 08.01.2015 №008-01/15 та від 02.03.2015 №002-03/15 встановлено строк повернення підрядниками залишків паливних матеріалів, наданих замовником для виконання умов договорів (п.2.8), та відповідальність підрядників за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків (розділ 4).

Таким чином, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що договори підряду від 08.01.2015 №008-01/15 та від 02.03.2015 №002-03/15 укладено відповідно до вимог, визначених Главою 61 Цивільного кодексу України, предметом яких було саме перевезення вантажів з використанням палива замовника, ТОВ «МСМ Фаворит», а не реалізація такого палива підрядникам, ФОП ОСОБА_12 та ФОП ОСОБА_13, як про те стверджує відповідач.

Зазначені договори підряду, також не передбачають виробництва продукції із сировини замовника щоб вважати передачу пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до частини 1 статті 637 Цивільного кодексу України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, згідно з якою, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) (ч.1 ст.213), а на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (ч.2 ст.213).

Водночас, в матеріалах справи наявні договір купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 01.11.2015 за №38ОБКПК-0470, укладеного між Приватним підприємством «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ» (Продавець) та ТОВ «МСМ Фаворит» (Покупець), та додатковий договір від 01.03.2017 про врегулювання відносин електронного документообігу до Договору №380БКПК-0470 від 01.11.2015 (т.2 - а.с.82-90), а тому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «МСМ Фаворит» не придбавав талони на дизельне пальне.

Таким чином, у позивача були відсутні підстави для реєстрації платником акцизного податку.

З огляду на викладене, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем «Пальне» на суму 1244182,00 грн., на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, та на суму 1190,00 грн., на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, є протиправними, а тому такі рішення підлягають скасуванню.

Щодо позовних в частині застосування до позивача штрафних санкцій та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД, суд зазначає слідуюче.

Згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України).

Відповідно до положень статті 14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1).

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з пунктом 58.2 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Судом встановлено, що підставою для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД на суму182,79 грн. (т.3 - а.с.92), стало, як стверджує відповідач, надходження валютної виручки в сумі 1253,71 євро по експорному контракту від 07.04.2014 №07-04/14, укладеного між ТОВ «МСМ Фаворит» (Україна) та Vulcano Brennstoffe GmbH (Німеччина), з порушенням граничного терміну її надходження.

Разом з тим, в Акті перевірки (сторінки 45-46) відповідач зазначає, що дане порушення було зафіксоване Сарненською ОДПІ в Акті перевірки від 24.02.2016 №26/17-14-22/35717377, за наслідками якої на вказане порушення нарахована пеня в сумі 4409,31 грн., яка сплачена до бюджету. Станом на 01.07.2018 по даному контракту сальдо кредит в сумі 0,06 євро.

Підставою для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 27.09.2018 №, яким до позивача застосовано пеню за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД на суму 340,00 грн. (т.3 - а.с.93), стало, як стверджує відповідач, наявність дебіторської заборгованості в сумі 1972,00 євро по експорному контракту від 28.06.2014 №0028-07/14, укладеного між ТОВ «МСМ Фаворит» (Україна) та Firma Transportowo-Handlowa «O.M.F.» (Польща).

Разом з тим, в Акті перевірки (сторінки 44-45) відповідач зазначає, що дане порушення було зафіксоване Сарненською ОДПІ в акті перевірки від 24.02.2016 №26/17-14-22/35717377, за наслідками якої на вказане порушення нарахована пеня в сумі 981,46 грн., яка сплачена до бюджету.

Таким чином, позивача вже було притягнуто до податкової відповідальності за вищевказані порушення шляхом застосування пені за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД на суми 4409,31 грн. та 981,46 грн., які ним сплачено до бюджету, а тому суд критично оцінює спробу відповідача двічі притягнути позивача до такої відповідальності.

Відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Право, не бути двічі притягненим до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення - «non bis in idem», закріплене у ст.4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, підписаної від імені України 09.11.1995, де подається сучасне розуміння цього принципу: нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

В силу вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Так, у справі «Ґрадинхер проти Австрії», в якому Європейський суд сформулював кри терії оцінки двох правопорушень як тотожних. Суд підкреслив, що така тотожність торкається не лише назви правопорушень за відповідним законом, але також, - що найбільш важливо, - їх змісту та мети. Виходячи з цього, Європейський суд ви знав таким, що порушує ст.4, стягнення із заявника адміністративного штрафу за керування транспортним засобом у стані сп'яніння, оскільки раніше він був засуджений за це саме діяння як за кримінальний злочин (порушення правил дорожнього руху, що спричинило тяжкі наслідки). Суд розцінив адміністративне правопорушення і злочин «одним і тим самим діянням» в сенсі розглядуваної статті. Таким чином, зазначений підхід дозволив Європейському суду вийти за межі суто кримінального судочинства і поширити сферу дії права «non bis in idem», до певної міри, і на адміністративне судочинство.

З огляду на викладене, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 27.09.2018 № та від 27.09.2018 № підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині застосування до позивача штрафних санкцій з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України №2464-VI.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України №2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1); вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством (п.2); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджений наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 (далі іменується - Порядок №435), згідно з п.1 розділу ІІІ якого, страхувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у частині подання Звіту за таких осіб зобов'язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду. Звітним періодом є календарний місяць. Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів подається за формою № Д4 згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Таким чином, страхувальник зобов'язаний подати звітність до органу доходів і зборів до 20 числа місяця, що настає за останнім днем звітного періоду. При цьому, у разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Як зазначає відповідач, перевіркою своєчасності подачі звітності встановлено, що підприємством за березень 2016 року звіт подано з порушенням термінів подачі (по терміну подачі 20.04.2016 звіт подано 22.04.2016), проте, не зазначає у який саме спосіб було подано таку звітність. Адже, у разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Крім того, з Акта перевірки вбачається, що перевіркою відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено: у Звіті за січень 2017 року платником занижено загальну суму заробітної плати (допомога у зв'язку з вагітністю та пологами), на яку нараховується єдиний внесок по працівнику ОСОБА_14 на загальну суму 5968,71 грн., чим порушено вимоги Закону України №2464-VI щодо правильності визначення бази для нарахування єдиного внеску. При цьому, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на суму заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено порушення, а саме: не нараховано та не перераховано до бюджету єдиний внесок із заниженої бази нарахування єдиного внеску за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 в сумі 1313,12 грн. Водночас, платником самостійно виправлено помилку та відображено заробітну плату (допомога у зв'язку з вагітністю і пологами) в сумі 5968,71 грн. у Звіті за березень 2017 року.

Пунктом 5 Розділу V Порядку №435 визначено, що якщо страхувальником здійснюється донарахування (зменшення) єдиного внеску у зв'язку з виправленням помилки, допущеної в попередніх періодах, застосовуються коди типу нарахувань, передбачені пунктом 9 розділу IV цього Порядку.

Пунктом 9 розділу IV Порядку №435 встановлено, що якщо донараховують або зменшують суму єдиного внеску на суму заробітної плати (доходу), нарахованої в попередніх звітних періодах, застосовують коди типу нарахувань 2 та 3:

2 - сума заробітної плати (доходу), нарахована у попередніх звітних періодах на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку страхувальником самостійно донараховано суму єдиного внеску;

3 - сума заробітної плати (доходу), нарахована у попередніх звітних періодах на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку страхувальником самостійно зменшено зайво нараховану суму єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з виявленням механічної помилки, яка призвела до заниженого нарахування єдиного внеску за січень 2017 року, позивачем самостійно виявлено та внесено виправлення суми єдиного внеску у звітність за березень 2017 року шляхом її збільшення на 5967,10 грн. із проставлянням відповідної позначки у графі 7 такої звітності, та нарахуванням єдиного внеску у графі 8 на суму «+ 1313,12 грн.».

Крім того, з Акта перевірки вбачається, що перевіркою повноти відображення у звітності су нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок встановлено порушення, а саме, занижено додаткову базу нарахування єдиного внеску за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, зокрема: за грудень 2015 року на суму 489,24 грн., що призвело до зменшення єдиного внеску на суму 162,43 грн.; за січень 2017 року на 106,67 грн., що призвело до зменшення єдиного внеску на суму 23,47 грн.; за червень 2018 року на 3598,90 грн., що призвело до зменшення єдиного внеску на суму 791,76 грн.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (абз.1).

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску (абз.2).

Водночас, абзацом 3 частини 5 статті 8 Закону України №2464-VI передбачено, що при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

З Акта перевірки не вбачається, що відповідачем при здійсненні повноти відображення у звітності сум нарахованої заробітної плати, вказаним у акті особам, досліджувалося питання нарахування позивачем заробітної плати (доходів) таким фізичним особам за основним чи не за основним місцем роботи.

Тобто висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем бази оподаткування єдиного внеску зроблені ним з неповнотою даних, а тому суд дійшов висновку про необхідність скасування рішень відповідача від 26.09.2018 № та від 26.09.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, та вимоги від 29.09.2018 №Ю-51 про сплату боргу (недоїмки).

Щодо позовних вимог в частині застосування до позивача штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є, зокрема, податковий агент.

Відповідно до пункту 51.1 статті 51 ПК України, платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Форма Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4.

З Акта перевірки вбачається, що в ході перевірки встановлено порушення пункту 51.1 статті 51 підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України та вищевказаного Порядку, по яких встановлено подання податкових розрахунків за формою 1ДФ не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками, а саме: в розрахунку за 4-й квартал 2015 року під порядковим номером «53» зазначено виплату доходу під ознакою «157» в розмірі 22300,00 грн. фізичній особі ОСОБА_15 із неіснуючим податковим номером НОМЕР_1, правильний податковий номер НОМЕР_2; в розрахунку за 4-й квартал 2017 року під порядковим номером «55» зазначено виплату доходу під ознакою «157» в розмірі 3360,00 грн. фізичній особі ОСОБА_16 з неіснуючим податковим номером НОМЕР_3, правильний податковий номер НОМЕР_4.

На підставі наведених висновків контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.09.2018 №, згідно з яким, відповідно до пункту 119.2 статті 119 ПК України, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) з податку на доходи фізичних осіб на суму 510,00 грн.

Відповідно до пункту 119.2 статті 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Відтак, штраф за вказаною нормою підлягає застосуванню до платника податків штрафу у випадках порушення строків подання звітності або допущення помилок у сумах доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, та, як наслідок, такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку.

Водночас, як вбачається з Акта перевірки, позивачем, як податковим агентом, при оформленні податкової звітності форми 1ДФ було допущено описки у податкових номерах своїх працівників.

Згідно з пунктом 119.3 статті 119 ПК України, оформлення документів, які містять інформацію про об'єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків без зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків, або з використанням недостовірного реєстраційного номера облікової картки платника податків, крім випадків, визначених пунктом 119.2 цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 170 гривень.

Таким чином, зміст застосованих до позивача норм податкового законодавства не відповідає правовій суті виявленого порушення.

При цьому, вирішуючи питання правомірності спірного податкового повідомлення - рішення, за наявності факту порушення, суд не може підміняти суб'єкта владних повноважень та застосовувати іншу норму податкового законодавства, яка відповідає суті порушення, інакше б такі дії свідчили про перебирання судом не властивих йому функцій.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 26.09.2018 №, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи положення частини 1 статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судового збору в сумі 68728,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 30.10.2018 №1467 (т.1 - а.с.49).

Відтак, судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору в зазначеній сумі підлягають відшкодуванню.

Щодо розподілу витрат, пов'язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1).

При цьому, статтею 134 КАС України передбачає, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2).

Разом з тим, частиною 3 статті 134 КАС України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивача надано договір про надання правничої допомоги від 29.10.2018 №29/10/18, укладеного між ТОВ «МСМ Фаворит» та Адвокатським об'єднанням «Прищепа і партнери» (т.1 - а.с.50-55); ордер від 29.10.2018 серії РН-645 №087 на ім'я адвоката Прищепи О.С. (т.1 - а.с.56); акт здачі-приймання наданих послуг від 05.02.2019 №1 на суму 16000,00 грн. (т.3 - а.с.123); розрахунок на оплату послуг від 05.02.2019 №05/02/19 на суму 16000,00 грн. (т.3 - а.с.124); копію платіжного доручення від 05.02.2019 №1597 на суму 16000,00 грн. з призначенням платежу: «Оплата за надану професійну правничу допомогу згідно з договором №29/10/18 від 29.10.2018 та акту №1 від 05.02.2019 у адміністративній справі №460/2737/18» (т.3 - а.с.125).

Згідно з умовами вищевказаного договору, адвокатське об'єднання, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов'язання з надання наступної правничої допомоги (п.2.1), зокрема щодо підготовки позовної заяви з приводу оскарження податкових повідомлень-рішень від 27.09.2018 №, від 27.09.2018 №, від 27.09.2018 №, від 27.09.2018 №, від 27.09.2018 №, від 26.09.2018 №, рішення від 26.09.2018 №, від 26.09.2018 № та вимогу від 29.09.2018 №Ю-51, визначення та аналіз акту перевірки від 03.09.2018 №1944/17-00-14-01/35717377, представництво інтересів у суді, вчинення інших процесуальних дій, тощо. Вартість послуг становить 1000,00 грн. за 1 годину роботи адвоката (п.4.1).

Відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг від 05.02.2019 №1, виконавцем згідно з умовами вказаного договору надано наступну правничу допомогу: проведено зустріч із замовником для обговорення суті спору та правової позиції - 1 год.; опрацювання наданих замовником документів - 4 год.; опрацювання законодавства - 2 год.; підготовка та подання позовної заяви - 2 год.; підготовка та подання різних клопотань - 2 год. (4 клопотання по 0,5год.); підготовка та подання заяви про збільшення позовних вимог - 3 год.; підготовка та подання відповіді на відзив - 2 год., що загалом становить 16 годин затраченого часу адвоката.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) судом висловлено правову позицію, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено в абзаці 268 Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»: «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» [ВП], заява N 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V)».

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу, суд вважає цілком обґрунтованою вартість послуг адвоката, які є співмірними виконаним адвокатом роботам (наданим послугам), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 29.10.2018 №29/10/18.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МСМ Фаворит» (вулиця Хміль, 26, село Немовичі, Сарненський район, Рівненська область, 34540; ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вулиця Відінська, 12, місто Рівне, 33023; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 27.09.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 27.09.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 27.09.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 27.09.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 27.09.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 26.09.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.09.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Рівненській області рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.09.2018 №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 26.09.2018 №Ю-51.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МСМ Фаворит» ) судові витрати: судовий збір в сумі 68728 (шістдесят вісім тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 20 (двадцять) коп.; та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 (нуль) коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 квітня 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.