Справа № 0840/2703/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2703/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2018 р. (суддя Татаринов Д.В., м. Запоріжжя) у справі № 0840/2703/18

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій, -

встановив:

У липні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку позивачу пенсії по втраті годувальника після смерті чоловіка - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та за життя отримував пенсію по вислузі років льотно-випробного складу цивільної авіації, із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок позивачу пенсії по втраті годувальника після смерті чоловіка - ОСОБА_3 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, починаючи з 30.10.2017 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2018 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення мотивовано необґрунтованістю позовних вимог позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що з лютого 2017 року має право на призначення пенсії по втраті годувальника після смерті чоловіка - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та за життя отримував пенсію по вислузі років льотно-випробного складу цивільної авіації, призначену відповідно до ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного (непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Таким чином, з 30 жовтня 2017 року відповідно до заяви позивачу було вперше призначено пенсію по втраті годувальника за Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", проте, при її розрахунку було зменшено показник стажу.

При розрахунку пенсії за віком до кінця 2017 року мав застосовуватись показник стажу з урахуванням кратності 1,35%.

Відповідно до п. 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Пенсія по втраті годувальника призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком. Тобто, пенсія за віком розраховувалась вперше та має бути застосована величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не може обмежувати права особи, яка отримала право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до жовтня 2017 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Право громадян на пенсійне забезпечення є конституційним правом, а отже не може бути звужене або скасовано. Таку позицію Конституційний Суд України неодноразово висловлював у своїх рішеннях (зокрема рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

Посилання на те, що чоловік позивача та позивач вже отримували пенсію є неправомірним, оскільки позивачу пенсія по втраті годувальника призначалась після смерті ОСОБА_3, який за життя отримував пенсію по вислузі років льотно-випробного складу цивільної авіації, призначену відповідно до ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Таким чином, особам, які продовжували працювати на посадах, які дають право на пенсію по вислузі років, пенсії по вислузі років не отримують.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Проте, коли було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особа звертається вперше, при розрахунку пенсії застосовується частина 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Тобто, оскільки пенсія позивачу призначалась в 2017 році, застосовується величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку у відповідача з 09 вересня 1992 року та отримував пенсію за віком, яку з набранням чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перераховано відповідно до норм зазначеного закону.

30 жовтня 2017 року позивачу на підставі його заяви проведено перерахунок пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням осучаснення пенсії відповідно до Закону України №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" з розрахунку величини оцінки одного року страхового стажу - 1%.

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про розрахунок пенсії відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

28 лютого 2018 року відповідачем у листі зазначено, що сума доплати по проведеному перерахунку у період з 30 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року у розмірі 794,66 грн. отримано у квітні місяці 2018 року разом із основним розміром пенсії.

31 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35%.

Листом Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року №314/Д-1 позивача повідомлено, що величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% застосовується з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року лише при первинному призначенні пенсії, отже, індивідуальний коефіцієнт по стажу та розмір пенсії розрахований відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії на користь позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% протиправними, звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки:

- пенсія була призначена позивачу відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", у зв'язку з чим підлягала перерахунку з 01 жовтня 2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %;

- розмір перерахованої позивачу пенсії з 01 жовтня 2017 року визначено на підставі коефіцієнту страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%, а не з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, оскільки було внесено відповідні зміни до законодавства;

- перерахунок пенсії позивачу зі зменшенням величини оцінки одного року страхового стажу 1% було здійснено починаючи з 01 жовтня 2017 року, а не з дати призначення позивачу пенсії. Отже, посилання на норми статті 58 Конституції України є необґрунтованими;

- при зменшенні величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій;

- внаслідок проведеного з 01 жовтня 2017 року перерахунку пенсії позивачу, фактичний розмір пенсії позивача збільшився до 3772,44 грн. Отже, посилання позивача на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача є необґрунтованими;

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Пунктом 4-4 Прикінцевих положень цього закону визначено, що з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % застосовується при обчисленні пенсії лише при її первинному призначенні відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та упродовж 2014, 2015 та 2016 роки працював та отримував заробітну плату, з якої сплачувалися страхові внески.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2017 року позивачу призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". До цього часу позивач отримував пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, фактично відбулося переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах одного закону, а не призначення пенсії, тому підстави для застосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % відсутні.

Щодо інших доводів позивача колегія суддів зазначає, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника (ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідач у справі не заперечує, що позивач має право та йому призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а ОСОБА_3, який отримував пенсію по вислузі років льотно-випробного складу цивільної авіації, призначену відповідно до ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на час смерті мав право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що у випадку звернення ОСОБА_3 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то, з урахуванням висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а, цю пенсію позивачу було б призначено вперше.

Проте, відповідно ч. 1 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Розділ XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" доповнено пунктом 4-4 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017 р.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017 р. набрав чинності 11.10.2017 року. Абзац 1 пункту 4-4 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застосовується з 1 жовтня 2017 року.

Частиною 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. В рішенні від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, на час смерті ОСОБА_3 об'єктивно не набув права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % та, як наслідок, розрахунок пенсії у зв'язку з втратою годувальника не може бути здійснений із застосуванням цієї величини.

При цьому виникнення права позивача на отримання зазначеного виду пенсії пов'язується із часом смерті ОСОБА_3 та, зокрема наявністю необхідного стажу для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і не залежить від дати звернення непрацездатного членам сім'ї померлого годувальника із заявою про призначення цього виду пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2018 р. у справі №0840/2703/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко