Справа № 1340/5303/18
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5303/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Василько А.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за

позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, представник ОСОБА_2
до Головного управління ДФС у Львівській області, представник ОСОБА_3
про визнання протиправними і скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 11.10.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 11.10.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 11.10.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 11.10.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_5 від 11.10.2018 року, прийняту Головним управлінням ДФС у Львівській області;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № НОМЕР_6 від 11.10.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_7 від 11.10.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає оскаржувані рішення субєкта владних повноважень безпідставними, необґрунтованими, такими, що суперечить нормам чинного законодавства, у звязку з чим, такі податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій підлягають скасуванню.

Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про майновий стан і доходи, безпосередньо повязаних з одержанням доходу та документально підтверджених витрат, встановлено, що позивач за перевірений період завищив документально підтверджені витрати за 2017 рік на загальну суму 328929,45 грн.

Контролюючий орган дійшов до висновку, що позивачем неправомірно включено до документально підтверджених витрат вартість придбання товаро-матеріальних цінностей (запчастини до автомобілів) на загальну суму 295119,09 грн., а також суму нарахованої амортизації на вантажні автомобілі на загальну суму 33810,36 грн.

Щодо висновку про віднесення до складу витрат товаро-матеріальних цінностей (запчастини до автомобілів) позивач зазначає, що фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування вправі відносити до складу витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів.

Основним видом економічної діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41). Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № НОМЕР_8 від 06.11.2018 року та Актом.

Позивач у підприємницькій діяльності використовує наступні транспортні засоби: сідловий тягач, Renault Magnum, реєстраційний номер НОМЕР_9; напівпричіп, Lecinena, реєстраційний номер НОМЕР_10; сідловий тягач, Renault Magnum 440, реєстраційний номер НОМЕР_11; напівпричіп, Marker, реєстраційний номер НОМЕР_12; сідловий тягач, Renult Premimum, реєстраційний номер НОМЕР_13; напівпричіп, Fruehauf, реєстраційний номер НОМЕР_14; сідловий тягач, Renault Magnum, реєстраційний номер НОМЕР_15; напівпричіп, Fruehauf, реєстраційний номер НОМЕР_16; сідловий тягач, MAN, реєстраційний номер ВС0310EЕ; напівпричіп, Schmitz, реєстраційний номер НОМЕР_17.

Позивач зазначає, що за період з 01.01.2016 року по 01.01.2018 року надавав послуги перевезення чималій кількості субєктів господарювання. Дохід позивача залежить від експлуатаційних можливостей транспортних засобів, якими позивач власне і надає послуги перевезення своїм контрагентам. Тому витрати повязані із заміною запчастин вказаних транспортних засобів за період 2017 року, цілком правомірно віднесено останнім до складу витрат.

Позивачем до складу документально підтверджених витрат за 2017 рік віднесено товаро-матеріальні цінності, а саме запасні частини на суму 295119,09 грн. без ПДВ, до яких зокрема належать шини, ліхтарі, термостати, важелі гальмівні, ремкомплекти ресори, кронштейни крила.

Податковий кодекс України не містить поняття «утримання основних засобів», більше цього, не містить поняття «утримання транспортного засобу».

Позивачем, не включено до складу витрат за 2017 рік, вартість послуг по ремонту транспортних засобів. Заміну запасних частин транспортних засобів позивач здійснював власним господарським способом, без залучення інших субєктів господарювання, про що свідчать відповідні акти списання, які долучено до позовної заяви.

Податковий кодекс України не містить визначення (критеріїв), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визначаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою-підприємцем через те, що їх власником є фізична особа.

На необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено також у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України».

На думку позивача, посадові особи контролюючого органу в супереч імперативним приписам Конституції України, Закону України «Про державну службу» та Податкового кодексу України, безпідставно, немотивовано та на власне субєктивне трактування, без законодавчого визначення поняття та ознак терміну «основні засоби подвійного призначення» дійшли до висновків, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення. При цьому, відповідач повністю знівелював таким принципом податкового законодавства, як правомірність рішень платника податку. Як наслідок, відповідач дійшов протиправних висновків стосовно того, що витрати, повязані із заміною запчастин транспортних засобів за період 2017 року, неправомірно віднесено позивачем до складу витрат.

Позивачем було амортизовано на загальну суму 33 810,36 грн. наступні транспортні засоби: сідловий тягач, Renault Magnum 440, реєстраційний номер НОМЕР_11; сідловий тягач, Renault Magnum, реєстраційний номер НОМЕР_9.

Проте, посадові особи контролюючого органу, знову ж таки, в супереч імперативним приписам Конституції України, Закону України «Про державну службу» та Податкового кодексу України, безпідставно, немотивовано та за власним субєктивним трактуванням, без законодавчого визначення поняття та ознак терміну «основні засоби подвійного призначення» дійшли до висновків, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення. При цьому, відповідач повністю знівелював таким принципом податкового законодавства, як правомірність рішень платника податку. Як наслідок, за спірних обставин має місце протиправних висновків відповідача стосовно того, що сума нарахованої амортизації на вантажні автомобілі неправомірно віднесено позивачем до складу витрат.

Також позивач вказує на обставини, які свідчать про дефектність Акту, яким відповідач оформив результати перевірки позивача та на підставі якого прийняв оскаржувані рішення.

Рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Акт, яким оформлено результати перевірки позивача та на підставі якого винесеного оскаржувані рішення, не відповідає вимогам щодо чіткості, систематизованості, не містить посилань на відповідні документи, у тому числі первинні, які відображають порушення, що, на думку контролюючого органу, мають місце.

Зважаючи на вищенаведене, позивачем правомірно віднесено до складу витрат за 2017 рік вартість придбання запасних частин до транспортних засобів та суму амортизації на транспортні засоби.

Відтак, збільшення зобовязання зі сплати податку на доходи фізичних осіб та донарахування штрафних санкцій відповідно до податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 11.10.2018 року здійснено відповідачем протиправно, у звязку з чим таке рішення підлягає скасуванню.

Щодо збільшення відповідачем зобовязання зі військового збору та донарахування штрафних санкцій, позивач зазначає, що ним правомірно віднесено до складу витрат за 2017 рік вартість придбання запасних частин до транспортних засобів та суму амортизації на транспортні засоби, збільшення зобовязання зі сплати військового збору та донарахування штрафних санкцій відповідно до податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 11.10.2018 року здійснено відповідачем протиправно, у звязку з чим таке рішення підлягає скасуванню.

Щодо донарахування відповідачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій, позивач зазначає, що ним правомірно віднесено до складу витрат за 2017 рік вартість придбання запасних частин до транспортних засобів та суму амортизації на транспортні засоби, донарахування відповідачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_5 від 11.10.2018 року, рішення № НОМЕР_6 від 11.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та рішення № НОМЕР_7 від 11.10.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску здійснено відповідачем протиправно, у звязку з чим такі рішення підлягають скасуванню.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 11.10.2018 року, прийнятого Головним управлінням ДФС у Львівській області, позивач зазначає, що відповідачем в Акті (сторінка 11) зазначено, що під час проведення перевірки позивачу надано вимогу «Про представлення документів» від 13.09.2018 року № 23485/10/13-01-06-11 щодо надання в повному обсязі документів податкового та бухгалтерського обліку. В подальшому контролюючим органом зазначено, що на вищезгадану вимогу підприємцем не представлено усіх первинних документів, як були зазначені у вимозі, про що складено акт.

Однак, 17.09.2018 року мала місце подія викрадення ряду документів позивача, зокрема: договори оренди, договори на утилізацію, інші фінансово-господарські документи. Про вказаний факт позивач невідкладно повідомив Головне управління ДФС у Львівській області. Наведене підтверджується листом від 17.09.2018 року на якому міститься відмітка відповідача датована 17.09.2018 року.

17.09.2018 року було скеровано відповідну заяву про вчинення злочину до правоохоронних органів, реєстрація якої підтверджується Талоном-повідомленням № 94 від 17.09.2018 року. У подальшому, Миколаївське відділення поліції Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області надіслало повідомлення від 27.09.2018 року № 9265 в якому зазначило, що вищезгадана заява зареєстрована 17.09.2018 року, а також, що за вказаною заявою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474, про що свідчить відповідний витяг.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач повідомляв відповідача про поважність причини ненадання певних документів, відповідач проігнорував вказане повідомлення та не надав йому оцінки в Акті, а також зважаючи на те, що станом на сьогодні правоохоронні органи здійснюють досудове розслідування за фактом викрадення документів, дії позивача виключають відповідальність за незабезпечення зберігання документів та ненадання посадовим особам, які проводять перевірку документів, що підтверджують показники податкової звітності платника податків.

У звязку з цим, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 11.10.2018 року є таким, що прийняте протиправно та підлягає скасуванню.

Щодо протиправності податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 11.10.2018 року, прийнятого Головним управлінням ДФС у Львівській області, позивач зазначає, що згідно із змісту податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 11.10.2018 року, в останньому міститься інформація про те, що Актом встановлено порушення п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України (Платники податку зобов'язані отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку).

У подальшому, контролюючий орган посилається на п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган), а також на п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України (Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень)

Для позивача, незрозуміло, які саме діяння слугували підставою для накладення штрафу на позивача, порушення останнім п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України (порушення зберігання документів) чи порушення п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, яке кардинально відрізняється (порушення порядку подання звітності), тому податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 11.10.2018 року не містить неоднозначні підстави прийняття, відповідно є таким, що прийняте протиправно та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду додаткові пояснення та докази, просила позов задоволити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що позивач за перевірений період завищив документально підтверджених витрат за 2017 рік на загальну суму 328929,45 грн., зокрема включив до документально підтверджених витрат вартість придбання товаро матеріальних цінностей (запчастини до автомобілів) на загальну суму 295119,09 грн., а також згідно поданої декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік від 09.02.2018 року за №, Додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи від 09.02.2018 року за № та згідно поданої уточнюючої декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік від 16.04.2018 року за №, Додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи від 16.04.2018 року № до складу вартості документально підтверджених витрат, повязаних з господарською діяльністю в графі 8 амортизаційні відрахування включив суму нарахованої амортизації на вантажні автомобілі на загальну суму 33810,36 грн.

В результаті проведеного аналізу представлених документів позивачем на придбання товару, зокрема товаро-транспортні накладні, видаткові накладні, рахунки, чеки, дорожні листи, оборотно-сальдові відомості по рахунку 361 та 631, банківських виписок, книги обліку доходів і витрат поданих декларацій про доходи і майновий стан встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 включив до документально підтверджених витрат вартість придбання запчастин до автомобілів, а також суму нарахованої амортизації на вантажні автомобілі.

Відповідач зазначає, що фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, повязаних з провадженням його господарської діяльності, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, зокрема витрати на технічне обслуговування і ремонт.

Поняття термінів, пов'язаних з автомобільним транспортом, визначено Законом України «Про автомобільний транспорт»:

Відповідно до ст. 1 цього ж Закону, автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій. При цьому автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев'ять з місцем водія включно.

Транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра має транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача. Напівпричіп за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажу.

На думку відповідача, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів, у т. ч. сідельних тягачів та напівпричепів, які призначені для перевезення вантажів).

ФО-П ОСОБА_1 завищив документально підтверджених витрат за 2017 рік на загальну суму 328929,45 грн.

Перевіркою повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб з одержаного сукупного доходу від здійснення підприємницької діяльності встановлено: неналежне ведення обліку доходів та витрат, внесення до декларацій про майновий стан та доходи за 2017р. перекручених даних, що призвело до заниження чистого доходу за 2017р. на загальну суму 328929,45 грн. в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік на загальну суму 59207,30 грн.

Відтак, в порушення п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п.1 77.2, пп. 177.4.5, пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Кодексу, позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік на загальну суму 59207,30 грн.

Перевіркою, встановлено, що ФО-П ОСОБА_1 за перевірений період, а саме за 2017 рік завищив витрати на загальну суму 328929,45 грн., в результаті чого, занизив військовий збір за 2017 рік на загальну суму 4933,94 грн. (328929,45*1,5% = 4933,94 грн.).

Перевіркою встановлено порушення п. 1 ч. 4 ст.1, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.2, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, донараховано єдиний внесок за 2017 рік на загальну суму 72364,4 грн.

Враховуючи, що позивачем неправомірно віднесено до складу витрат за 2017 рік вартість придбання запасних частин до транспортних засобів та суму амортизації на транспортні засоби, донарахування контролюючим органом єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій відповідно до вимоги про сплату боргу № від 11.10.2018 року, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_7 від 11.10.2018 року є правомірним.

Щодо податкового повідомлення рішення №7 від 11.10.2018 року відповідач зазначає, що під час проведення перевірки ФО-П ОСОБА_1 надано вимогу «Про представлення документів» від 13.09.2018 року № 23485/10/13-01-06-11 щодо надання в повному обсязі документів податкового та бухгалтерського обліку. На вищезазначену вимогу підприємцем не представлено усіх первинних документів, які були зазначені у вищевказаній вимозі, про що складено акт.

На момент підписання акта перевірки ФО-П ОСОБА_1 усіх первинних документів до перевірки не представив чим порушив п. 44.1., п.44.3., п.44.5., п.44.6. ст. 44 ПК України, за незабезпечення зберігання документів та ненадання посадовим особам, які проводять перевірку документів, що підтверджують показники податкової звітності платника податків.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 11.10.2018 року, відповідач зазначає, що позивачем не в повному обсязі відображено у податковій звітності суми нарахованого та виплаченого доходу фізичним особам підприємцям (ознака доходу 157) та фізичним особам податкового розрахунку за формою 1 ДФ за 2015-2017 роки.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові докази та пояснення, просилив задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 13.11.2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Ухвалою суду від 22.11.2018 року відмовлено в забезпеченні позову. Ухвалою судді від 11.01.2019 року розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлені наступні обставини:

01.03.20128 року Головним управлінням ДФС у Львівській області проведена документальна планова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складено акт №631/13-01-13-07/НОМЕР_18.

Перевіркою встановлені наступні порушення:

- п. 177.10. ст. 177 ПК України, не належне ведення та перекручення даних книги обліку доходів та витрат за 2017 рік;

- п. 44.1., п. 44.3., п. 44.5., п. 44.6. ст. 44 ПК України, за незабезпечення зберігання документів та ненадання посадовим особам, які проводять перевірку документів, що підтверджують показники податкової звітності платника податків;

- п. 167.1. ст. 167, п. 177.1., п. 177.2., п.п. 177.4.5., п.п. 177.4.6. п. 177.4. ст. 177 ПК України, донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік на загальну суму 59207,30 грн.;

- п. «б» п. 176.2. ст. 176 ПК України, а саме не в повному обсязі відображено у податковій звітності суми нарахованого та виплаченого доходу фізичним особам підприємцям (ознака доходу 157) та фізичним особам податкового розрахунку за формою 1 ДФ за 2015-2017рр.;

- п. 1 ч. 4 ст. 1, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8, п. 2, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», донараховано єдиний внесок за 2017 рік на загальну суму 72364,4 грн.;

- п. 3.1 р. ІІІ порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування регламентовано наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року за № 435 та п. 7 ч. 11 ст. 25 Закону №2464, платником несвоєчасно подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (додаток 4) не своєчасно подано звіт за червень 2017р.

- п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.5, п.п. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військового збору за 2017 рік на загальну суму 4933,94 грн.

11.10.2018 року відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 74009,13 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем військовий збір у розмірі 6167,43 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № НОМЕР_5 якою позивачу донараховано 72 364,40 грн. єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № НОМЕР_6 від 11.10.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_7 від 11.10.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Львівській області.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірні рішення протиправними та таким, що підлягають скасуванню, оскільки позивач вважає оскаржувані рішення субєкта владних повноважень безпідставними, необґрунтованими, такими, що суперечить нормам чинного законодавства, у звязку з чим, такі податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій підлягають скасуванню.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірних рішень з наступних встановлених підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Перевіркою встановлено, що позивач за перевірений період включив до документально підтверджених витрат вартість придбання товаро матеріальних цінностей (запчастини до автомобілів) на загальну суму 295119,09 грн., а також згідно поданої декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік від 09.02.2018 року за №, Додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи від 09.02.2018 року за № та згідно поданої уточнюючої декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік від 16.04.2018 року за №, Додатку Ф2 до декларації про майновий стан і доходи від 16.04.2018 року № до складу вартості документально підтверджених витрат, повязаних з господарською діяльністю в графі 8 амортизаційні відрахування включив суму нарахованої амортизації на вантажні автомобілі на загальну суму 33810,36 грн.

На думку позивача необґрунтованим є висновок відповідача, що норми Податкового кодексу України прямо встановлюють, що усі вантажні автомобілі є транспортними засобами подвійного призначення.

Згідно з о п. 177.2. ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4. ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:

- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;

- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3. суми податків, зборів, які повязані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які повязані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п.п. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не повязані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою підприємцем:

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Згідно з п.п. 177.4.6. п. 177.4 ст. 177 ПК України, зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, повязаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на:

проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів;

ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення:

земельні ділянки;

обєкти житлової нерухомості;

легкові та вантажні автомобілі.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій. При цьому автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев'ять з місцем водія включно.

Транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра має транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача. Напівпричіп за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажу.

Згідно з ст.19 цього ж Закону, при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Відповідно судом враховується висновок відповідача, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів, у т. ч. сідельних тягачів та напівпричепів, які призначені для перевезення вантажів).

Згідно з розділом І «Загальні положення» Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 року №550 «Про затвердження Правил експлуатації колісних транспортних засобів», утримання транспортного засобу це забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обовязкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

Відповідно, з врахуванням наведеного фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, повязаних з провадженням його господарської діяльності, зазначені витрати на утримання вантажних автомобілів, зокрема витрати на технічне обслуговування і ремонт.

Тобто Податковий кодекс України не передбачає можливість фізичній особі підприємцю, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, при визначенні обєкта оподаткування включати до витрат, повязаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, амортизаційні відрахування на вантажні автомобілі», а в результаті проведеного аналізу наданих позивачем документів на придбання товару, зокрема товаро-транспортні накладні, видаткові накладні, рахунки, чеки, дорожні листи, оборотно-сальдові відомості по рахунку 361 та 631, банківських виписок, книги обліку доходів і витрат поданих декларацій про доходи і майновий стан встановлено, що позивач включив до документально підтверджених витрат вартість придбання запчастин до автомобілів, а також суму нарахованої амортизації на вантажні автомобілі.

На думку суду відповідачем правомірно встановлено неналежне ведення обліку доходів та витрат, внесення до декларацій про майновий стан та доходи за 2017 рік перекручених даних, що призвело до заниження чистого доходу за 2017 року на загальну суму 328929,45 грн. в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік на загальну суму 59207,30 грн.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у звязку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (328929,45*18% = 59207,30 грн. ).

Згідно з п. 177.1. ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб підприємців отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2. ст. 177 ПК України, обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Ставка військового збору становить 1,5 відс. об'єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2. п.16.1. підрозділу 10 розділу XX ПК України (п.п.1.3 п.16.1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Згідно з п.п. 1.6. п. 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, платники збору зобовязані забезпечувати виконання податкових зобовязань y формі та спосіб, визначені ст.176 ПК України для податку на доходи фізичних осіб.

Згідно п. 1.5. п.п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету згідно зі статті 171 ПК України з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника; з інших доходів є податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; платник для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) збору до бюджету.

Обов'язки податкового агента щодо забезпечення виконання ним податкових обов'язків визначено п. 176.2. ст. 176 ПК України, а саме своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету збір з доходу, що виплачується на користь платника та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені ПКУ для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників, а також суми утриманого з них податку (збору) до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Згідно з абзацом «а» п. 176.1. ст. 176 ПК України, платники фізичні особи зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, якщо такий платник зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію.

Перевіркою, встановлено, що позивач за 2017 рік завищив витрати на загальну суму 328929,45 грн., в результаті чого, занизив військовий збір за 2017 рік на загальну суму 4933,94 грн. (328929,45*1,5% = 4933,94 грн.), в результаті чого позивачу правомірно донараховано військового збору за 2017 рік на загальну суму 4933,94 грн.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 1 ч. 4 ст. 1, абз. 1 п. 2 ч.1 ст. 7, п. 5 ст. 8, п. 2, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», відповідно донараховано єдиний внесок за 2017 рік на загальну суму 72364,40 грн.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності (пункт 4 частини першої статті 4 цього ж Закону);

- єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування ) та 5 частини першої статті 4 цього Закону на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), (абзац перший пункту 2 частини першої статті 7 цього ж Закону);

- платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Враховуючи, що позивачем неправомірно віднесено до складу витрат за 2017 рік вартість придбання запасних частин до транспортних засобів та суму амортизації на транспортні засоби, донарахування контролюючим органом єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій відповідно до вимоги про сплату боргу № НОМЕР_5 від 11.10.2018 року, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» № НОМЕР_6 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_7 від 11.10.2018 року є правомірним.

Також суд зазначає, що під час проведення перевірки позивачу надано вимогу «Про представлення документів» від 13.09.2018 року № 23485/10/13-01-06-11 щодо надання в повному обсязі документів податкового та бухгалтерського обліку, в термін до 14.09.2018 року.

На вищезазначену вимогу у зазначений строк позивачем не представлено усіх первинних документів, які були зазначені у вищевказаній вимозі, про що складено відповідний акт.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 44.3. ст. 44 ПК України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з п. 44.5 ст. 44 ПК України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1. і 44.3. цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Згідно з п. 44.6. ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7. цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно з п. 121.1. ст. 121 ПК України, у випадку незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст. 44 Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю передбачена відповідальність цим Кодексом.

Позивач стверджує, що ним було повідомлено контролюючий орган, що документи, які витребовувались до перевірки втрачено та долучено лист від 17.09.2018 та копію заяви про вчинення злочину від 17.09.2018 року.

Однак такі судом не враховуються, оскільки термін надання документів завершився 14.09.2018 року, а позивачем лише 17.09.2018 року повідомив контролюючий орган про втрату таких документів.

Акт про ненадання документів до перевірки від 19.09.2018 року відповідає Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 20.08.2018 року за №727, оскільки у разі відмови посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки.

Також перевіркою встановлено, що позивачем не в повному обсязі відображено у податковій звітності суми нарахованого та виплаченого доходу фізичним особам підприємцям (ознака доходу 157) та фізичним особам податкового розрахунку за формою 1 ДФ за 2015-2017 роки.

Зокрема, по операціях позивача з постачальниками за період від 01.01.2015 року по 01.01.2018 року та інформації відображеної ним в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманих з них податку (форма 1 ДФ), не відображено у податковій звітності суми нарахованого та виплаченого доходу фізичним особам підприємцям (ознака доходу 157) податкового розрахунку за формою 1 ДФ по ФО-П ОСОБА_4 та ФО-П ОСОБА_5.

Відповідачем встановлено порушення позивачем вимог розділу ІІ «Порядку подання податкового розрахунку» та розділу ІІІ «Порядку заповнення податкового розрахунку», затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 року за № 49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.02.2014 року за № 228/2005 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» та Наказу від 13.01.2015 року за №4 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 30.01.2015 року за № 111/26556 та п.п. «б» п. 176.2. ст.176 ПК України.

Згідно з п.п. «б» п.176.2. ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Згідно з п. 119.2. ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Позивачем не спростовано, що Стрийською ОДПІ (Миколаївське відділення) проведено камеральну перевірку про що складено акт від 15.05.2018 року № 008960/13-01-13-05/НОМЕР_19 та винесено податкове повідомлення-рішення від 15.05.2018 року № штрафну санкцію на загальну суму 510,0 грн. Тобто до Позивача протягом року вже застосовувалась штрафна санкція на підставі ст. 119 ПК України.

Відповідно до позивача протягом року було застосовано штраф за таке ж порушення, тому контролюючим органом правомірно застосовано штрафну санкцію в розмірі 1020 грн.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача.

Також судом не враховуються посилання позивача на ряд рішень ЄСПЛ, а саме:

«У своєму рішенні «Рисовський проти України» ЄСПЛ «підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року)», оскільки при розгляді даної справи судом не встановлено порушення відповідачем вищевказаних рішень ЄСПЛ

Відповідно позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (81600, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35) про визнання протиправними і скасування рішень, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено у повному обсязі 08.04.2019 року.

Суддя Гавдик З.В.