Справа № 1440/2185/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2185/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування вимоги про сплату боргу, рішень про застосування штрафних санкцій, податкового повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 19.06.2018, рішень про застосування штрафних санкцій № 6 від 19.06.2018, № 6 від 19.06.2018, податкового повідомлення-рішення № 6 від 19.06.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач не повинна подавати звітність та сплачувати єдиний внесок відповідно до ч.4 ст.4 Закону України № 2464, оскільки є пенсіонером за віком, тому вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 19.06.2018, рішення про застосування штрафних санкцій № 6 від 19.06.2018, № 6 від 19.06.2018 є протиправними. Оприбуткування готівки відбувалось на підставі прибуткових касових ордерів та записів у касовій книзі підприємства, а не Z звітів. Дата та час обнуління регістрів, яка зазначається наприкінці кожного Z звітів, у зв'язку з технічними причинами могла бути на декілька годин пізніше часу складання Z звіту, тому податкове повідомлення-рішення № 6 від 19.06.2018 слід скасувати, як протиправне.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 до ГУ ДФС у Миколаївській області відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що наявність фіскальних чеків та внесення відповідних відомостей до касової книги доводить безпідставність застосування до платника податків фінансових санкцій за неоприбуткування готівки. При цьому апелянтом зазначено, що з 01.01.2016 року перебуває на загальній системі оподаткування і є пенсіонером за віком, крім того після реєстрації ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця не виявила бажання брати добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, у зв'язку з чим звільняється від сплати за себе єдиного внеску згідно ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідачем по справі відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних фізичних осіб-підприємців на 2018 рік, проведено перевірку ФОП ОСОБА_2

Актом "Про результати документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.09.2017 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 02.08.2012 по 31.12.2017" від 15.05.2018 № 1092/14-13-06/НОМЕР_1 встановлено порушення :

- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України № 2464, в зв'язку, з чим встановлено заниження єдиного внеску за 2016 в сумі 40 009,74 грн.,

- п.4 ч.2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464( в редакції чинній на 2016 рік) , а саме: щодо неподання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік,

- п.9 ст.3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95 "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2014 № 637 ( в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) щодо несвоєчасного оприбуткування готівки, прийнятої через РРО в касу.

На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято:

- вимогу про сплату боргу(недоїмки) № Ф48 від 19.06.2018 на суму 40 009,74 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій № 6 від 19.06.2018 на підставі ч.3 ст.25 Закону України № 2464 в сумі 8001,95 грн.

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 6 від 19.06.2018 на підставі п.7 ч.11 ст.25 ЗУ " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за неподання звітності застосована штрафна санкція в сумі 170 грн.

- податкове повідомлення-рішення № 6 від 19.06.2018, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в сумі 43315,30 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовано порушення викладені в акті документальної планової виїзної перевірки від 15.05.2018 року, а саме порушення вимог п.1,4 ч. 2 ст. 6, п.2 ч.1 ст. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464, заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що піддягає сплаті до бюджету у сумі 40 009, 74 грн., не подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф 48 від 19.06.2018 року та рішення про застосування штрафних санкцій № 6 від 19.06.2018 року, № 6 від 19.06.2018 року прийняті правомірно. Податкове повідомлення-рішення № 6 від 19.06.2018 року також прийнято відповідно до норм законодавства, оскільки підтверджено порушення позивачем п.2.6 Положення № 637.

Колегія суддів погоджується з з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф48 від 19.06.2018 року на суму 40 009,74 грн., рішення № 6 від 19.06.2018 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яким застосовано штрафну санкцію в сумі 170 грн., та рішення № 6 від 19.06.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8001,95 грн., то колегія суддів приходить до наступного.

В акті перевірки зазначено про порушення п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.8 ст.9 Закону України № 2464, а саме вказано, що позивачем порушено порядок нарахування, обчислення та строки сплати єдиного внеску із чистого оподаткованого доходу, одержаного від здійснення підприємницької діяльності, в зв'язку з чим встановлено заниження єдиного внеску за 2016 в сумі 40 009,74 грн.

Також, актом встановлено порушення позивачем п.4 ч.2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464 (в редакції чинній на 2016 рік), а саме: щодо неподання до контролюючого органу звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік.

Крім того, у зв'язку з встановленням в акті заниження єдиного внеску, на підставі ч.3 ст.25 Закону України № 2464, застосовано штрафні санкції у сумі 8001,95, що становить 20% від суми недоїмки.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що з 01.01.2016 року перебуває на загальній системі оподаткування і є пенсіонером за віком. Після реєстрації ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця не виявила бажання брати добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, у зв'язку з чим звільняється від сплати за себе єдиного внеску, згідно ч. 4 ст. 4 ЗУ « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Так, відповідно до п.4 ст. 4 Закону України № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України № 2464 ( в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин в 2016 році) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відтак, у 2016 році відповідно до вимог законодавства - Закону України № 2464, звільнялись від сплати єдиного внеску фізичні особи підприємці, які були на спрощеній системі оподаткування та були пенсіонерами за віком.

Позивач у 2016 році був фізичною особою - підприємцем та пенсіонером за віком, але не на спрощеній, а на загальній системі оподаткування, тому повинен сплачувати єдиний внесок та подавати звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 та п. 1 розділу III "Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум, нарахованого єдиного внеску", затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 14.04.2015 р. за №435 звітність надається протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду.

Крім того, згідно ч.11 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом, а відповідно до ч.3 ст.25 суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Колегія суддів зазначає, що наведені норми ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» пов'язують настання негативних наслідків для платника єдиного внеску, зокрема, у разі несвоєчасного подання звітності до податкового органу, оскільки саме звітністю платником самостійно визначається обсяг сплати єдиного внеску, за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату якого до платника застосовуються фінансові санкції.

Посилання апелянта на ч.4 ст.4 ЗУ № 2464 в редакції чинній з 01.01.2017, коли в статтю були внесені зміни Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 та якою передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті - всі фізичні особи -підприємці, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, колегія суддів вважає помилковими, оскільки ч.4 ст.4 Закону України № 2464 в редакції чинній з 01.01.2017 на спірні правовідносини, які виникли з 01.01.2016 по 31.12.2016 не розповсюджується, та до спірних правовідносин повинна застосовуватися норма чинна на момент виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф 48 від 19.06.2018 на суму 40 009,74 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій № 6 від 19.06.2018 року за неподання звітності в сумі 170 грн., а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 6 від 19.06.2018 року є правомірними, а отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають .

Щодо скасування податкового повідомлення-рішення № 6 від 19.06.2018 року, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 43315,30 грн. то колегія суддів зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем п.9 ст.3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95 " Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2014 № 637 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) щодо несвоєчасного оприбуткування готівки, прийнятої через РРО в касу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що наявність фіскальних чеків та внесення відповідних відомостей до касової книги доводить безпідставність застосування до платника податків фінансових санкцій за неоприбуткування готівки.

Так, колегія суддів зазначає, що правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі - Закон №265), а застосування штрафних санкцій здійснюється відповідно до Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» дія яких поширюється на усіх суб'єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" N 265/95-ВР від 06.07.1995 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Згідно з п.2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні N 637, від 15.12.2004 затверджене постановою Національного банку України, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Статтею 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки (далі - Указ № 436/95) установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Пунктом 2.6 Положення передбачено два механізми оприбуткування готівки залежно від способу фіксації її надходження в касу: прибуткові касові ордери або фіскальні звітні чеки (РК).

Отже, у випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).

За змістом пункту 2 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2002 року № 199 (далі - Вимоги), зміна - це період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту; Z-звіт - це денний звіт з обнулінням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті РРО.

Відповідно до пункту 7 Вимог усі режими роботи РРО повинні блокуватися, зокрема, у разі перевищення максимальної тривалості зміни.

У додатку до Вимог зазначено, що максимальна тривалість зміни не повинна перевищувати 24 години.

Таким чином, аналіз зазначених норм дає підстави вважати, оскільки календарний день (доба) налічує 24 години, тобто день триває з 0 годин 00 хвилин до 24 годин 00 хвилин, при щоденній роботі з РРО Z-звіт необхідно виконувати щодня по закінченні робочої зміни, але не пізніше 24 години цього дня.

Відтак, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, мають своєчасно та в повній мірі оприбутковувати всю готівку, що надходить до кас, та щоденно, тобто кожного робочого дня по закінченні зміни, але не пізніше 24 години цього ж дня, друкувати на РРО фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в КОРО.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході перевірки ФОП ОСОБА_2 встановлено не своєчасне зняття Z звітів:

- № 39 від 25.02.2016 - дата зняття 26.02.2016 00:12:47,

- № 201 від 30.07.2016- дата зняття 31.07.2016 00:00:03,

- № 214 від 10.08.2016 - дата зняття 11.08.2016 00:10:35,

- № 222 від 17.08.2016 - дата зняття 18.08.2016 00:10:04,

- № 92 від 10.04.2017 - дата зняття 11.04.2017 00:50:37,

- № 302 від 22.10.2017 - дата зняття 23.10.2017 00:00:03.

Отже, позивач не виконав щоденний друк Z-звітів, тоді як ці звіти друкувалися на наступний день, тому і готівка оприбутковувалась у наступний день, а не в день її надходження, як передбачено приписами п.2.6 Положення № 637.

Щодо посилань апелянта, на те, що податкове повідомлення рішення містить суттєві неточності та помилки, а саме в ньому зазначено «прописом» суму штрафних (фінансових) санкцій як 59383,75 грн., в той час як сума цифрами зазначена - 43315,30 грн., тобто не зрозуміло яку ж саме суму штрафних санкцій необхідно сплатити платнику податків, то колегія суддів зазначає, що зазначене не являється підставою для скасування спірного рішення, оскільки зазначена цифрами сума - 43315,30 грн. відповідає абзацу 3 статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року № 435/95, яким встановлено фінансові санкції у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. При цьому колегія суддів зазначає, що технічна описка в податковому повідомленні-рішенні не спростовує факт порушення позивачем п.9 ст.3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95 " Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління НБУ від 15.12.2014 № 637.

За таких обставин, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 6 від 19.06.2018 відповідно до вимог законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 12 квітня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова