Справа № 810/1367/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2019 року

Київ

справа №810/1367/14

адміністративне провадження №К/9901/3870/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Міністерства доходів і зборів України на постанову Київського окружного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецької О.О., суддів Головенко О.Д., Щавінського В.Р. від 23 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Ганечко О.М., суддів Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г. від 28 серпня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом» до Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерфом» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Міністерства доходів і зборів України (далі - відповідач, Міндоходів), в якому просило: 1) визнати наявність компетенції Міндоходів щодо розгляду по суті повторної скарги Товариства від 18 жовтня 2013 року вих. №02/499 на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 26 липня 2013 року №/26; 2) визнати протиправною бездіяльність Міндоходів щодо прийняття належного рішення за повторною скаргою Товариства від 18 жовтня 2013 року вих. №02/499 на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 26 липня 2013 року №/26.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало, що Товариством в порядку адміністративного оскарження подана повторна скарга на податкове повідомлення-рішення та рішення Головного управління Міндоходів у Київській області про залишення скарги без розгляду, однак Міністерство доходів і зборів України у строк, визначений у пункті 56.8 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України), не прийняло вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, а лише повідомило листом про залишення рішення органу нижчого рівня без змін, тобто, як вважає позивач, по суті не розглянуло скаргу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року, позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Міндоходів щодо прийняття належного рішення за повторною скаргою Товариства від 18 жовтня 2013 року вих. №02/499 на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 26 липня 2013 року №/26; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Однак зміст касаційної скарги свідчить про незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій лише в частині задоволених позовних вимог.

Вважає, що суди дійшли помилкового висновку, адже позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо прийняття належного рішення за повторною скаргою на податкове повідомлення-рішення, яке оскаржено в судовому порядку, а тому не підлягає адміністративному оскарженню.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2014 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В подальшому справа передана до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 жовтня 2013 року позивач звернувся до Міндоходів з повторною скаргою на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 26 липня 2013 року №/26 та рішення Головного управління Міндоходів у Київській області від 09 жовтня 2013 року №1005/10/10-36-10-01-206/676 про залишення скарги без розгляду, у якій просив скасувати такі рішення, а також надати мотивовану письмову відповідь за результатом розгляду повторної скарги.

У листі від 01 листопада 2013 року за вих. №14500/6/99-99-10-01-15 Міндоходів повідомило Товариство, що залишає без змін рішення Головного управління Міндоходів у Київській області від 09 жовтня 2013 року №1005/10/10-36-10-01-206/676.

В аспекті заявлених вимог, з огляду на фактичні обставини, установлені судами, Верховний Суд дійшов висновку про таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною третьою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) <…>; 5) розсудливо <…>; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів врегульований статтею 56 ПК України.

Відповідно до пунктів 56.2, 56.3 статті 56 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Строк розгляду контролюючим органом скарги платника податків установлений пунктом 56.8 статті 56 ПК України, у відповідності до якого контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що платник податків, який подав скаргу на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення контролюючого органу, вправі очікувати від контролюючого органу вищого рівня розгляду його скарги у порядку та строки, встановлені ПК України. Зволікання у розгляді такої скарги за певних умов та обставин може розцінюватися як протиправна бездіяльність.

Як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що відповідач прийняв рішення за результатами розгляду повторної скарги Товариства, яке оформлено листом від 01 листопада 2013 року за вих. №14500/6/99-99-10-01-15, однак дійшли висновку про ненаведення у ньому правових та фактичних підстав для прийняття такого рішення й, як наслідок, визнали його неналежним рішенням суб'єкта владних повноважень.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, Верховний Суд вважає, що Міндоходів вчинило дії для розгляду скарги позивача у двадцятиденний строк з дня отримання скарги, тому висновок судів про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо прийняття належного рішення за повторною скаргою Товариства зроблений без відповідної правової оцінки обставин справи та не ґрунтується на вимогах норм матеріального права, які визначають порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Посилання позивача на недотримання контролюючим органом форми викладення свого рішення та наведення у ньому мотивів, які свідчать про нездійснення розгляду скарги по суті, не можна визнати такими подіями, що настали внаслідок протиправної бездіяльності.

По суті ж заявлені позивачем вимоги спрямовані на оскарження рішення контролюючого органу вищого рівня, яке прийнято за наслідками вирішення податкового спору в досудовому порядку та не є актом реалізації повноважень у сфері управлінської діяльності, не породжує для платника податків жодних правових наслідків.

Таким чином, при постановленні оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що заявлена позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Міндоходів може бути задоволеною.

Частиною 1 статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент ухвалення даної постанови) передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій на підставі статті 351 КАС України підлягають частковому скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання наявності компетенції Міндоходів щодо розгляду по суті повторної скарги Товариства від 18 жовтня 2013 року вих. №02/499 на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 26 липня 2013 року №/26, у задоволенні якої відмовлено, то в цій частині рішення судів, враховуючи положення частини першої статті 341 КАС України, касаційним судом не переглядаються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства доходів і зборів України задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року в частині задоволеної позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства доходів і зборів України щодо прийняття належного рішення за повторною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом» від 18 жовтня 2013 року вих. №02/499 на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Головного управління Міндоходів у Київській області від 26 липня 2013 року №/26 скасувати і прийняти у цій частині нове рішення.

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфом» відмовити.

У іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду