Справа № 0740/974/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 рокуЛьвів№857/124/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у справі №0740/974/18, головуючий суддя Калинич Я.М. проголошене о 14:20 год. у м. Ужгороді, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з жовтня 2017 року є пенсіонером за віком та перебуває на пенсійному обліку у відповідача. Позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення на тій підставі, що має страховий стаж лікаря 30 років в закладах та установах державної форми власності та комунальної форми власності, на посаді лікаря. 28 березня 2018 року позивач наручно отримала відповідь відповідача на своє звернення, яким останній відмовлено у виплаті грошової допомоги на тій підставі, що відповідач не вважає підтвердженням стажу роботи лікарем в медичному закладі охорони здоров`я період із 15.09.1986р. по 03.10.1991р. у військовій частині НОМЕР_1 . Таку відмову позивач вважає незаконною та неправомірною.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року позов задоволено повністю. Зобов`язано Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який надає право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 15.09.1986 року по 03.10.1991 року - 05 років 18 днів роботи на посаді лікаря пункту медичної допомоги військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, невірного встановлення обставин у справ. Зазначає, що страховий стаж позивача, як працівника охорони здоров`я на день досягнення пенсійного віку, передбаченого відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення грошової допомоги у розмірі 10 мінімальних пенсій відсутній. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 26.09.2017 року звернулась до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком.

05.07.2018 року управлінням проведено перерахунок пенсії, а саме включено до стажу період перебування на обліку та отримання допомоги у Міському центрі зайнятості, при цьому загальний стаж становив 44 роки 2 місяці 6 днів.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом №02/Ч-50 від 14.03.2018 року управляння повідомило, що період роботи з 15.09.1986 року по 03.10.1991 року у військовій частині НОМЕР_1 не включено до стажу роботи позивачки, що дає право на призначення грошової допомоги, оскільки згідно запису в трудовій книзі неможливо визначити чи працювала позивач лікарем в медичному закладі охорони здоров`я, як це вимагає Закон.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач має право на призначення та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191.

Апеляційній суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними, таким, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Як встановлено пунктом 5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (пункти 6, 7 Порядку №1191).

Отже, право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи за наявності таких підстав: досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV; робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; наявність відповідного страхового стажу; не отримання ними будь-якої пенсії до цього.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Відповідності до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як слідує з матеріалів справи, позивач працювала на таких посадах: з 01.08.1984 по 01.08.1985 проходження інтернатури по терапії; з 18.12.1985 по 04.09.1986 лікар поліклініки у військовій частині ЗО767; з 15.09.1986 по 03.10.1991 лікар ПМП військової частини НОМЕР_1 ; з 07.11.1991 по 03.08.1992 лікар-терапевт Ворщевської районної лікарні; - з 22.02.1993 по 03.07.1993 одержувала допомогу по безробіттю; з 03.01.1994 по 25.03.1994 прийнята на посаду лікаря-терапевта; з 25.03.1994 по 31.05.1995 переведена на посаду 0,5 ставки лікаря-терапевта та 0,25 ставки лікаря-фтизіатра; з 19.02.1996 по 16.09.1997 лікар-фтизіатр Мукачівської центральної районної лікарні; з 15.01.1998 по 15.01.1999 прийнята на посаду лікар-фтизіатр терміном на 1 рік; з 15.01.1999 по 07.06.2001 переведена на постійне місце на посаду лікаря-фтизіатра; з 18.06.2001 по 04.03.2004 прийнята по 0,5 посади лікаря-фтизіатра дитячого; з 04.03.2004 переведена на 1,0 посади лікаря-фтизіатра дитячого.

Вказане підтверджується записами у трудовій книжці. Зокрема, колегія суддів зазначає, що трудова книжка позивача НОМЕР_2 заповнена 17.08.1984 року із одночасним зазначенням професії, спеціальності «лікар».

З матеріалів справи слідує, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення виходив з того, що з 15.09.1986 року по 03.10.1991 року остання працювала у військовій частині НОМЕР_1 . Оскільки, згідно вищезазначеного запису у трудовій книзі неможливо визначити чи працювала ОСОБА_1 лікарем в медичному закладі охорони здоров`я, то спеціалістами управління було зроблено запит на підтвердження даного періоду роботи. Після надходження довідки про підтвердження стажу спеціалістами управління буде переглянуто право ОСОБА_1 на виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

В матеріалах справи міститься довідка видана військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.07.2017 року №30/376, відповідно до якої повідомляє, що ОСОБА_1 1959 року народження, згідно запису трудової книжки НОМЕР_3 , працювала у військовій частині НОМЕР_1 з 15.09.1986 року (наказ №227 від 15.09.1986 року) по 03.10.1991 року (наказ №229 від 03.10.1991 року) лікарем ПМП (пункт медичної допомоги) військової частини НОМЕР_1 .

Відповідності до ст. 48 КЗпП України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Це означає, що трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи (Постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637).

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У спірному рішенні та відзиві на позовну заяву Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області посилається на те, що період роботи з 15.09.1986 року по 03.10.1991 року у військовій частині НОМЕР_1 не включено до стажу роботи позивача, що дає право на призначення грошової допомоги, оскільки згідно запису в трудовій книзі неможливо визначити чи працювала позивач лікарем в медичному закладі охорони здоров`я.

Проте із вказаними доводами відповідача суд погодитись не може з огляду на те, що у трудовій книжці позивача, яка відповідно до вимог ст. 62 Закону №1788 є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, наявна інформація щодо позивач 15.09.1986 року прийнята по переводу лікарем ПМП військової частини НОМЕР_1 , а тому доводи позивача про наявність у неї достатнього стажу роботи для призначення їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій та наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу такої допомоги.

Вказане підтверджується належними і достатніми доказами, наявними у матеріалах справи.

Щодо посилань відповідача на те, що відмовляючи позивачу в призначенні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій виходив з того, що ПМП військової частини НОМЕР_1 не відноситься до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає права на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, то колегія суддів з такими твердженнями не погоджується з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає права на пенсію за вислугу років (далі - Перелік № 909).

Згідно з розділом 2 «Охорона здоров`я» цього Переліку право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої і невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Відповідно до пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 23.03.2017 р №168 до переліку закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, належать амбулаторно-поліклінічні заклади: поліклініка, поліклінічне відділення (усіх найменувань); центральна стоматологічна поліклініка; стоматологічна поліклініка; пересувний стоматологічний кабінет; пересувний рентгенівський кабінет; медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею); медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України).

В свою чергу, відмовляючи позивачеві у зарахуванні періоду 15.09.1986 року по 03.10.1991 року на посаді лікаря в закладі охорони здоров`я в Збройних Силах до стажу роботи, що дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач виходив з того, що підтверджений страховий стаж позивача на посадах в установах охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років відсутній, оскільки період роботи з 15.09.1986 року по 03.10.1991 року на посаді лікаря в закладі охорони здоров`я Збройних сил України, а саме військової частини НОМЕР_1 позивача не був зарахований як стаж.

Виходячи з вимог ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також вимог Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 та наказу Міністерства оборони України від 23.03.2017 р №168, суд зауважує, що посада лікаря в медичному пункті військової служби зараховується до стажу роботи за вислугою років.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає права на пенсію за вислугу років затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року, а спірний період з 1986 року по 1991 рік, тобто задовго до затвердження такого. Також, суд зазначає, що позивач з 18 грудня 1985 року працювала лікарем поліклініки військової частини НОМЕР_4 та переведена 15.09.1986 року лікарем у МПМ військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Виплата одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є заохоченням особи, яка 30 років /для жінок/ відпрацювала в закладах охорони здоров`я.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені вище обставини свідчать про те, що позивач має право на призначення та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у справі №0740/974/18 -

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 11.04.2019р.