Справа № 573/344/19
Суддя: Черкашина М. С.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/344/19
Номер провадження 2-а/573/2/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашиної М.С.,

з участю секретаря: Терещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Батальйону патрульної поліції м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 376042 від 10 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Батальйону патрульної поліції м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 376042 від 10 лютого 2019 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10 лютого 2019 року відповідачем було винесено постанову серії НК № 376042 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Відповідно до змісту вказаної постанови, 10 лютого 2019 року близько 10 год. 45 хв. він по автодорозі Київ-Харків 76 км керував вантажним транспортним засобом марки ДАФ н.з. ВМ 0939 ВА, який мав тріщину лобового скла в зоні дії склоочисників, чим порушив п. 31.1 ПДР України та ДСТУ 3649-2010, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Позивач вважає зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що під час керування автопоїздом у складі тягача ДАФ н.з. ВМ 0939 ВА, напівпричеп ВМ 4272 ХР н автодорозі Київ-Харків 76 км його зупинили працівники роти № 4 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області. Інспектором Соньком Д.В. було складено зазначену вище постанову за керування транспортним засобом, який має тріщину лобового скла в зоні дії склоочисників. Вказує на те, що на вітровому склі його автомобіля немає і не було тріщин в зоні дії склоочисників. Доказів його провини в інкримінованому правопорушенні не має. Крім того, під час винесення постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектор поліції позбавив його можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Позивач вважає зазначену постанову незаконною за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та вказує, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП винесена із суттєвими порушеннями. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 376042 від 10 лютого 2019 року, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав до суду письмову заяву про проведення судового розгляду без його участі у звязку з відрядженням (а. с. 39-40).

Відповідач інспектор Батальйону патрульної поліції м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. Відповідачем, як посадовою особою, суб'єкта владних повноважень, рішення якого оскаржуються, надано відзив на позовну заяву та диск із відеозаписом. Відзив мотивований тим, що твердження позивача, викладені у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій транспортного засобу зобовязаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкції підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Згідно з Державного стандарту України 3649-2010, а саме п. 6.8.5: на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Згідно з положеннями п. 1.1 розділу І ДСТУ 3649:2010: цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби категорії М, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування. Не допускається наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників. Наведені вище порушення тягнуть за собою накладання штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та передбачають відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП. Відповідач зазначає, що технічний стан транспортного засобу позивача та його обладнання не відповідає вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правилами технічної експлуатації, інструкціями підприємств виробників та іншій нормативно-технічній документації. Вказує, що ст. 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обовязків. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань. Зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. При цьому, поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо водій порушив правила дорожнього руху (ст. 35 Закону). Положеннями ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху ( втому числі визначені ч. 1 ст. 121 цього кодексу).

Зазначає, що позивача було ознайомлено з правами особи, що притягується до адміністративної відповідальності згідно ст. 268 КУпАП, та поліцейським при винесенні постанови в свою чергу було дотримано вимоги ст. ст. 249, 258, 276 КУпАП, що підтверджується долученим диском із відеозаписом, з якого можна встановити, що відповідачем було розяснено позивачу його права, згідно ст. 268 КУпАП. При ознайомленні ОСОБА_1 із змістом постанови серії НК № 376042 від 10 лютого 2019 року, останній не заперечував наявність тріщини на транспортному засобі під його керуванням в зоні дії склоочисників. Копію зазначеної постанови ОСОБА_1 отримав на місці вчинення правопорушення під особистий підпис без будь-яких інших заперечень, що дає можливість стверджувати, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушенням, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, є в повній мірі доведений відповідачем. Відповідач звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, такою обставиною є відео, на якому ОСОБА_1 не заперечує наявність зафіксованого інспектором правопорушення щодо наявності тріщини в зоні дії склоочисників

Таким чином, при винесенні постановим про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими нормами. З огляду на викладені вище обставини, інспектор роти № 4 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 просив долучити до матеріалів справи докази, а саме: копію оскаржуваної постанови та диск з відеозаписом з нагрудної камери інспектора, а також у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а. с. 27-36).

У звязку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши надані сторонами по справі докази, в тому числі і диск з відеозаписом з нагрудної камери інспектора, та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси та просити про їх захист.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст. 6 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

За приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

ДСТУ 3649-2010 у п. 6.8.5 передбачає, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Частиною 1 статті 121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 121 віднесено до компетенції органів Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

У п. 2.3 рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що законодавство передбачає випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається в скороченому провадженні.

Судом встановлено, що 10 лютого 2019 року інспектором Батальйону патрульної поліції м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 376042 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 10 лютого 2019 року близько 10 год. 45 хв. водій ОСОБА_1 на автодорозі Київ-Харків 76 км керував вантажним транспортним засобом марки ДАФ н.з. ВМ 0939 ВА, який мав тріщину лобового скла в зоні дії склоочисників, чим порушив п. 31.1 ПДР України та ДСТУ 3649-2010, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП України (а. с. 5).

З копії посвідчення водія серії ВАЕ 732125 вбачається право ОСОБА_1 на керування транспортним засобом марки DAF д.н. НОМЕР_1, що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО 602638 (а. с. 15-16).

Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також обґрунтованості прийнятого рішення, суд виходить з наступного.

Позивачем заперечується факт порушення ним п. 31.1 Правил дорожнього руху України та ДСТУ 3649-2010, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова складена відносно нього є незаконною, оскільки на вітровому склі його автомобіля немає і не було тріщини в зоні дії склоочисників.

Проте, суд враховує до уваги не лише письмові пояснення сторін, а також досліджений диск з відеозаписом з нагрудної камери інспектора, з якого вбачається, що відповідачем було розяснено позивачу його права, згідно ст. 268 КУпАП. При ознайомленні ОСОБА_1 із змістом постанови серії НК № 376042 від 10 лютого 2019 року, останній не заперечував наявність тріщини на транспортному засобі під його керуванням в зоні дії склоочисників, зазначивши, що не вказаний який саме розмір тріщини. На що інспектор відповів, що наявна тріщина є, тобто вже є факт правопорушення. На що далі сам позивач зазначив, що : « можливо камінець потрапив у скло при русі транспортного засобу». Також копію зазначеної постанови ОСОБА_1 отримав на місці вчинення правопорушення під особистий підпис без будь-яких інших заперечень. Зазначений доказ є логічним, послідовним та підтверджується письмовим відзивом відповідача, який був наданий до початку судового засідання, а тому суд враховує його належним і допустимим доказом.

Таким чином факт порушення позивачем вимог п. 31.1 ПДР України та ДСТУ 3649-2010 в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а доводи позивача щодо неправомірності винесеної постанови є в повній мірі спростовані відповідачем.

Отже, суд приходить до висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.121 КУпАП та як наслідок, правомірності накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на підставі оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 у справі не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про обґрунтованість заявлених позовних вимог, окрім даних, зазначених ним у позові, а відповідач інспектор поліції ОСОБА_2, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем шляхом долучення до матеріалів справи диску з відеозаписом з нагрудної камери.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах інспектор Батальйону патрульної поліції м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 121, 222, 245, 251-252, 256, 258, 278-279, 280, 283-285 КУпАП, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ст. ст. 2, 5-6, 9 77, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (паспорт серія МВ № 330643, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до інспектора Батальйону патрульної поліції м. Бориспіль УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 (місце знаходження: м. Бориспіль, вул. Кошового, 4 Київської області), про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 376042 від 10 лютого 2019 року, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: