Справа № 820/2875/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 820/2875/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

за участі представників:

позивача Біленький Д.В

відповідача Деркач А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року по справі № 820/2875/18 (головуючий І інстанції: Сліденко А.В.,) за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Приватної фірми "Орія" про накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах,

ВСТАНОВИВ :

Суб'єкт владних повноважень, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках ПФ «Орія» в банківських установах: Харків ГРУ ПАТ КБ "Приват Банк" м. Харків, рахунок №0062; Харків ГРУ ПАТ КБ "Приват Банк" м. Харків, рахунок №9884; ПАТ "КБ Південкомбанк", рахунок №1001; ПАТ «КБ «Південкомбанк» м. Харків, рахунок №2001; ПАТ "Креді Агріколь Банк" рахунок №2899; ПАТ "УкрСиббанк" рахунок №6601; ПАТ "УкрСиббанк" рахунок №06600; ПАТ "УкрСиббанк" рахунок №6602; ПАТ "УкрСиббанк" рахунок №6601; ПАТ "УкрСиббанк" рахунок №6601; ПАТ "УкрСиббанк" рахунок №6600; ПАТ "УкрСиббанк" рахунок №660; ПАТ "УкрСиббанк" рахунок №6600; ХФ АКІБ "УкрСиббанк "Харк рег упр" рахунок №0100; ХФ АКІБ "УкрСиббанк "Харк рег упр" рахунок №0000; ХФ АКІБ "УкрСиббанк "Харк рег упр" рахунок №0001; ХФ АКІБ "УкрСиббанк "Харк рег упр" рахунок№0000; Казначейство України (ел. адм. подат) рахунок №5208.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. Апелянт наголошує, що податковим кодексом України не передбачено підстав зупинення дії наказу на проведення перевірки, та єдиною можливістю є наявність судового рішення щодо забезпечення адміністративного позову про зупинення дію наказу чи дію окремих оскаржуваних положень.

В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти скарги у повному обсязі. Відповідач скористався своїм правом надав до суду письмовий відзив на апеляційну скарну в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Було наголошено, що на даний час перевірка вже здійснена, а тому жодних підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги відповідно до ст.308 КСАС України, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Харківській області було видано наказ №7671 від 11.12.2017 р. з приводу призначення документальної позапланової перевірки діяльності відповідача з питання додержання податкової дисципліни.

Предметом перевірки згідно з цим наказом було визначено питання правильності та повноти справляння податку на додану вартість у взаємовідносинах з ТОВ «Спецремпідряд» за січень 2017 р., ТОВ «Арсенал Пром» за лютий - березень 2017 р., ТОВ «Елвіс Компані» за серпень 2016 р., ТОВ «Аванта Сервіс» за грудень 2015 р., ТОВ «Евантес Компані» за лютий-березень 2017 р. та подальшої реалізації одержаного від цих контрагентів товару.

Складеним працівником контролюючого органу актом від 13.12.2017 р. засвідчено факт відмови платника від проведення перевірки.

Відповідач обставин не допуску працівників контролюючого органу до проведення перевірки не заперечує.

Рішенням контролюючого органу від 17.04.2017 р. №15651/10/20-40-14-11-18 до майна платника було застосовано умовний адміністративний арешт.

Як з'ясовано судом, відносно вказаного рішення контролюючого органу не застосовувалась процедура судового підтвердження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 р. у справі №820/6356/17 (залишеною у силі постановою Харківського апеляціцйного адміністративного суду від 12.09.2018р.) було відмовлено у позові ПФ «Орія» про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Харківській області №7671 від 11.12.2017 р.

Таким чином, означений наказ контролюючого органу №7671 від 11.12.2017 р. про призначення перевірки платника податків є правомірним, а тому діяння платника з приводу не допуску до перевірки (відмови від проведення перевірки) за цим наказом слід кваліфікувати як незаконне.

Здійснюючи апеляційний перегляд рішення, надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини з приводу адміністративного арешту майна платника податків за подією відмови від проведення перевірки унормовані, насамперед, приписами ст. 94 Податкового кодексу України.

Інші норми Податкового кодексу України, котрі врегульовують суміжні процедури арешту за іншими підставами, а саме: п. 20.1.31 ст. 20 (зупинення операцій на рахунках у банку за не допуск до обстеження приміщень і територій), п. 20.1.32 ст. 20 (зупинення операцій на рахунках у банку за створення перешкод у діяльності податкового керуючого), п. 20.1.33 ст. 20 (арешт за недостатність майна для погашення податкового боргу), п. 89.4 ст. 89 (зупинення операцій на рахунках у банку за не допуск податкового керуючого), п. 91.4 ст. 91 (зупинення операцій на рахунках у банку за невиконання законних вимог податкового керуючого) Податкового кодексу України, на спірні правовідносини не поширюються, а відтак, застосуванню при розв'язанні даного спору не підлягають.

Згідно з п. 94.2.3 ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (який у розумінні п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків (а не лише сплати податкового боргу), визначених законом) застосовується у разі, коли платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Запроваджена п. 94.2.3 ст. 94 ПК України підстава для застосування адміністративного арешту майна платника податків є самостійним приводом для реалізації контролюючим органом заходів податкового примусу виключно за процедурою ст.94 Податкового кодексу України і жодним чином не стосується інших аналогічних суміжних процедур, згаданих у п. 20.1.31 ст. 20 (зупинення операцій на рахунках у банку за не допуск до обстеження приміщень і територій), п. 20.1.32 ст. 20 (зупинення операцій на рахунках у банку за створення перешкод у діяльності податкового керуючого), п. 20.1.33 ст. 20 (арешт за недостатність майна для погашення податкового боргу), п. 89.4 ст. 89 (зупинення операцій на рахунках у банку за не допуск податкового керуючого), п. 91.4 ст. 91 (зупинення операцій на рахунках у банку за невиконання законних вимог податкового керуючого) Податкового кодексу України.

При цьому, за п. 94.2.3 ст.94 Податкового кодексу України можуть бути застосовані два цілком окремі, самостійні та незалежні один від одного заходи державного податкового примусу, а саме: контролюючим органом - арешт майна платника податків у порядку абз. 1 п. 94.6 ст. 96 Податкового кодексу України з подальшим судовим підтвердженням відповідно до абз. 1 п. 94.10 ст. 94 цього ж кодексу; судом - арешт коштів у порядку абз.3 п.94.6 ст.96 Податкового кодексу України за зверненням контролюючого органу.

Такий самий по суті правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування ст. 94 Податкового кодексу України викладений у постанові палати Касаційного адміністративного суду від 27.11.2018 р. по справі №820/1929/17 (касаційне провадження №К/9901/40847/18).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зауважив про юридичну неспроможність доводів платника податків про те, що відсутність судового акту про підтвердження обґрунтованості рішення контролюючого органу з приводу адміністративного арешту майна платника податків є правовою перешкодою для накладення арешту на кошти платника.

Норми Податкового кодексу України не містять жодних підстав для висновку про існування інституту загального адміністративного арешту майна платника податків, складовими якого є арешт усього майна за винятком коштів та арешт коштів.

Суд вважає, що кожен з наведених заходів державного податкового примусу спрямований на створення рівнозначних юридичних наслідків відносно окремих об'єктів власності платника: 1) обмеження правомочностей власника відносно усього майна за винятком коштів у зв'язку з невиконанням податкового обов'язку у вигляді допуску до перевірки та подання документів до перевірки; 1) обмеження правомочностей власника відносно коштів у зв'язку з невиконанням податкового обов'язку у вигляді допуску до перевірки та подання документів до перевірки.

За приписами абз. 3 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Відповідно до п. 94.19 ст. 94 Податкового кодексу України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з: 94.19.1. відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим; 94.19.2. погашенням податкового боргу платника податків; 94.19.3. усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту;

94.19.4. ліквідацією платника податків, у тому числі внаслідок проведення процедури банкрутства; 94.19.5. наданням відповідному контролюючого органу третьою особою належних доказів про належність арештованого майна до об'єктів права власності цієї третьої особи; 94.19.6. скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт; 94.19.7. прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту; 94.19.8. пред'явленням платником податків дозволів (ліцензій) на провадження діяльності, а також документа, що підтверджує реєстрацію реєстраторів розрахункових операцій, здійснену в установленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; 94.19.9. фактичним проведенням платником податків інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Порівнюючи зміст п. 94.2 ст.94 Податкового кодексу України із змістом п. 94.19 ст. 94 названого кодексу, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що передбаченій п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України підставі для застосування адміністративного арешту майна платника податків кореспондує передбачена п. 94.19.3 ст. 94 Податкового кодексу України підстава припинення дії арешту - усунення платником податків причин застосування адміністративного арешту, тобто допуск платником працівників тер.органу ДФС України до проведення призначеної контролюючим органом перевірки.

При цьому, у силу дії прямої норми абз. 3 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України за цією підставою припинення дії застосованого адміністративного арешту коштів має відбуватись виключно за рішенням суду.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на відсутність правових підстав для накладання арешту на кошти через не допуск контролюючого органу до перевірки, внаслідок здійснення такої перевірки станом на час розгляду справи, тому висновки суду першої інстанції зроблені щодо необхідності зупинення перебігу строку дії наказу контролюючим органом за процедурою абз. 3 п. 82.4 ст. 82 Податкового кодексу України, не є визначальною підставою для відмови у задоволенні позову.

У даному конкретному випадку, як правильно зазначено судом, що завдяки діянням платника податків та контролюючого органу була створена незвичайна та неоднозначна ситуація, коли платник вчинив порушення закону і протиправно не допустив працівників контролюючого органу до проведення перевірки, законність призначення якої перевірки підтверджена рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2018 р. по справі №820/6356/17 (залишеним у силі постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 р.).

Між тим, контролюючий орган не вирішив питання щодо дії оскарженого наказу №7671 від 11.12.2017 р., в той же час видав новий наказ від 02.11.2018 року за №8201 про призначення аналогічної перевірки, яка була визначена за спірним наказом №7671 від 11.12.2017 р.

Як встановлено судами, до матеріалів справи сторонами подано копії складеного ГУ ДФС у Харківській області акту документальної позапланової перевірки ПФ «Орія» (ідентифікаційний код - 24472933), тобто відповідача по справі, №4760/20-40-14-11/24472933 від 15.11.2018 р. з питання дотримання вимог податкового законодавства у господарських взаємовідносинах з ТОВ «Спецремпідряд» за січень 2017 р., ТОВ «Арсенал Пром» за лютий - березень 2017 р., ТОВ «Елвіс Компані» за серпень 2016 р., ТОВ «Аванта Сервіс» за грудень 2015 р., ТОВ «Евантес Компані» за лютий-березень 2017 р.

Таким чином, у спірних правовідносинах контролюючим органом фактично здійснена перевірка того ж самого періоду діяльності платника, що був предметом наказу №7671 від 11.12.2017 р.

Реалізація контролюючим органом управлінської функції у спосіб проведення перевірки свідчить про досягнення органом доходів і зборів покладеного законом завдання - контролю за дотриманням податкової дисципліни і призводить до відсутності потреби у застосуванні заходу податкового примусу у вигляді арешту коштів платника на рахунку у банку, що кореспондує з п. 94.19.3 ст. 94 Податкового кодексу України.

З урахуванням встановлених фактів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Судове рішення не може бути скасовано з формальних підстав.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року по справі № 820/2875/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів - з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлений 11.04.2019 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц