Справа № 520/1474/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 квітня 2019 р. № 520/1474/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.,

у присутності

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Шапошника С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування вимог,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та з урахування збільшення позовних вимог просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Харківській області від 05 жовтня 2018 року № Ф-10055-17 в сумі 4352,41 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Харківській області від 23 листопада 2018 р. № Ф-10055-17 в сумі 15 819,25 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Харківській області від 10 січня 2019 року № Ф-10055-17 в сумі в сумі 14181.13 грн.; стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби України судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває на обліку в податковій інспекції як фізична особа-підприємець - платник єдиного податку, а також як особа, яка самозайнята особа (арбітражний керуючий). Протягом 2017-2018 років позивачем не отримувався дохід ним було сплачено у 2017-2018 роках сплачено єдиний внесок з розрахунку з мінімальної заробітної плати. Разом з тим, контролюючим органом надіслано вимоги про сплату заборгованість з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як для платника, який провадить незалежну професійну діяльність, що призвело до подвійного оподаткування його діяльності.

Ухвалою від 14.02.2019 року Харківським окружним адміністративним судом відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого щодо заявлених позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що у випадку, якщо фізичні особи-підприємці одночасно є самозайнятою особою, то вони сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 22 % від бази нарахування, визначеної ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» як фізична особа-підприємець, залежно від обраної системи оподаткування та як особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Натомість позивач сплачував єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування лише як фізична особа-підприємець, тому в результаті нарахування сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як для особи, яка провадить незалежну професійну діяльність виник борг (недоїмка).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав правову позицію, викладену в а відзиві на адміністративний позов, просив позовні вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Позивач зареєстрований в якості суб'єкта господарювання фізичної особи підприємця з 29.02.2008 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування - а.с.17.

Згідно даних Публічного сайту Єдиного реєстру арбітражних керуючих (https://ak.minjust.gov.ua) позивач здійснює діяльність арбітражного керуючого на підставі свідоцтва № 730 від 09.04.2013 року

12.04.2013 року позивачем подано заяву форми № 5-ОПП «заява для самойзайнятих осіб» (зміни) щодо його реєстрації в якості самозайнятої особи з основними видами діяльності - консультування з питань комерційної діяльності й керування (КВЕД 70.22) та діяльність у сфері права (КВЕД 69.10)-а.с.16

Із долучених до матеріалів справи податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік та податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця за 2018 рік встановлено, що позивач не отримував доходу від основних видів діяльності. Внаслідок чого ним нараховано та сплачено у 2017 році єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 8448.00 грн. з розрахунку 3200 грн. (мінімальна заробітна плата)х22 % (розмір єдиного внеску на місяць)х12 місяців; у 2018 році - 9828.72 грн. з розрахунку 3723 грн. (мінімальна заробітна плата)х22 % (розмір єдиного внеску на місяць)х12 місяців.

На адресу позивача надійшли вимога про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 4352.41 грн. від 05.10.2018 року № Ф-10055-17.

Не погодившись з вимогою від 05.10.2018 року позивач оскаржив її в адміністративному порядку, визначеному ст.56 ПК України. Рішенням про результатами розгляду скарги від 18.12.2018 року № 200478/Ч/99-99-11-05-02-25 скарга залишена без задоволення, вимога про сплату боргу залишена без змін, а контролюючий орган зобов'язано сформувати та направити на адресу позивача нову вимогу на збільшення суми. В подальшому на адресу позивача сформовано та направлено вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску від 23.11.2018 року № Ф-10055-17 на суму боргу 11723.95 грн., та від 10.01.2019 року № Ф-10055-17 на суму боргу 14181.13 грн.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступних мотивів та норм права.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням пп.14.1.226 п.14.1 чт.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п.65.1 ст.65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, відповідно до п.65.2 ст.65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому відповідно до пп. 65.4.4 п.65.4 ст.65 ПК України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа. Таким чином, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Відповідно до положень п.178.1, 178.2 ст.178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п.167.1 ст.167 ПК України .

Разом з тим, відповідно до положень частини 4 пункту 6.7 Розділу VI Порядку обліків платників податків та зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. У такому разі фізична особа зобов'язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою «Зміни» та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності.

Судом встановлено, що позивачем на виконання зазначеного вище обов'язку 12.04.2013 подано до ДПІ у Київському районі м.Харкова Харківської області ДПС відповідну заяву (а.с. 16).

Представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався факт того, що позивач перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат, арбітражний керуючий) з 24.04.2013 року та фізична особа підприємець з 29.02.2008 року та з 01.04.2019 року здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Відповідно до п.2 ч.1ст. 1 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі- Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування;

Відповідно до п.4, п.5 ч.1ст. 4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Суд зазначає, що законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом України № 2464 не передбачений.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону України № 2464, зокрема відповідно до частини 3статті 5 Закону України № 2464взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014 року. Суд зауважує, що оскільки Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», до нього не можуть застосовуватись положення ч.3 ст.5 Закону України № 2464.

Зазначені висновки суду підтверджуються також положеннями п.2 ч.1 ст.7 Закону України № 2464, відповідно до яких єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Разом з тим, п.3 ч.1 ст.7 Закону України № 2464 передбачено, що єдиний внесок нараховується для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування є сума, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В судовому засіданні відповідач, посилаючись на пункт 19 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стверджує, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язана перебувати на обліку як платник податків та окремо як платник єдиного внеску. Така особа, відповідно до цього Порядку, веде різний податковий облік та подає до контролюючих органів різні види податкових декларацій та звітів.

Суд вважає, що аналіз змісту даного доводу, в розрізі положень Податкового кодексу України та Закону України № 2464, дає підстави для висновку, що необхідність подачі окремих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування виникає лише у разі, якщо особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, здійснює відмінні види діяльності.

Слід зауважити, що позивач здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат, арбітражний керуючий), а отже займається одним і тим же видом підприємницької діяльності і у нього не виникає обов'язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що позивач, перебуваючи на податковому обліку як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування, повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, та вести єдиний податковий облік та сплату податків, саме як фізична особа-підприємець за видом діяльності у сфері права (КВЕД 69.10). Отже, на момент виникнення спірних правовідносин у відповідача були відсутні підстави для донарахування позивачеві суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як самозайнятій особі.

Практика Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків платника податків, слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.56.1-56.2 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 55.1 ст.55 ПК України встановлено, що будь-яке рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

За приписами ст.60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі. Податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Відповідно до п.6 р.VI наказу Мінфіну України від 20.04.2015 року № 449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, в тому числі якщо орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

З огляду на викладені обставини та виходячи з положень ст. 60 ПК України, наказу Мінфіну України від 20.04.2015 року № 449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суд зазначає, що вимоги від 05 жовтня 2018 року № Ф-10055-17 в сумі 4352,41 грн.; від 23 листопада 2018 р. № Ф-10055-17 в сумі 15 819,25 грн. є відкликаними та, відповідно, не породжують для платника обов'язку по сплаті.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Харківській області від 10.01.2019 року № Ф-10055-17 в сумі 14181.13 грн.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі рішення виготовлено 08.04.2019

Суддя Зоркіна Ю.В.