Справа № 805/3181/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року справа №805/3181/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Казначеєва Е.Г., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника відповідача - Голуба П.А., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Добропільський міський транспорт» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 805/3181/18-а (головуючий суддя І інстанції Шинкарьова І.В.), складеного в повному обсязі 03 грудня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області, за позовом Комунального підприємства «Добропільський міський транспорт» до Головного управління Держпраці у Донецькій області про скасування постанови про накладення штрафу, наказу про проведення інспекційного відвідування, визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2018 року Комунальне підприємство «Добропільський міський транспорт»

звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про скасування постанови про накладення штрафу, наказу про проведення інспекційного відвідування, визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії (а.с. 5-11 т.1).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 106-112 т.2).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Добропільський міський транспорт» через свого представника Сакуна В.А. звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

В апеляційній скарзі представник позивача повністю процитував адміністративний позов по даній справі.

Крім того, зазначив, що у суб'єкта владних повноважень взагалі були відсутні підстави для проведення інспекційного відвідування, оскільки лист Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12 липня 2017 року № 12610/06 не містить будь-якої інформації про порушення законодавства про працю позивачем, а є лише інформацією.

Вважає, що в направленні на проведення перевірки, так і в наказі не зазначені підстави для її проведення.

Апелянт також зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи в наступних моментах:

- представник позивача заперечував, що під час інспекційного відвідування інспектори надавали свої посвідчення, відсутній встановлений факт надання посвідчень, що підтверджується відеозаписом, посвідчення не надавались і керівнику підприємства;

- при прийнятті рішення суд першої інстанції не вмотивовано відмовив у задоволені частини позовних вимог про визнання дій неправомірними щодо складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування у перший день його проведення, судом не вірно встановлено, що інспекторів було допущено до проведення інспекційного відвідування і у випадку допущення в чому складаються перешкоди;

- вважає, що суд розширив повноваження відповідача, зазначивши, що інспекційне відвідування є формою здійснення перевірки;

- обмеження пересування представника позивача є перевищенням влади під час проведення інспекційного відвідування;

- суд першої інстанції не розглянув вимоги щодо визнання неправомірною заборони проводити представнику позивача відео зйомки та не розглянув вимоги щодо невикористання представниками державної мови, та вимога щодо незаконності розгляду справи про накладення штрафу не за юридичною адресою відповідача, а у м. Краматорську (а.с. 134-141 т.2).

Представник позивача в судовому засіданні 13 березня 2019 року надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, у зв'язку з відсутністю Інтернет з'єднання відеоконференція 08 квітня 2019 року була перервана та за телефоною згодою представників апелянта судовий розгляд продовжено за їх відсутністю, у зв'язку з чим представники апелянта не були присутні під час оголошення постанови суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем, на підставі наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області від 13 березня 2013 року № 237 «Про проведення інспекційного відвідування Комунального підприємства «Добропільський міський транспорт» здійснено вихід для проведення інспекційного відвідування позивача.

Підставою для проведення інспекційного відвідування зазначено пп.3 пп.6 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26 квітня 2017 року №295 «Деякі питання реалізації ст. 259 Кодексу законів про працю України» та на підставі листа Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 12 липня 2017 року №12610/06 щодо роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів(а.с.63-64)

В п.1 наказу №237 зазначено, відділу контролю західного напрямку управління з питань праці провести інспекційне відвідування позивача у період з 16 березня 2018 року по 19 березня 2018 року з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин (а.с. 104-106 т. 1).

На підставі зазначеного вище наказу, відповідачем складено повідомлення про проведення інспекційного відвідування від 13 березня 2018 року №04.3-13-6/2168-18, з яким 16 березня 2018 року ознайомлено директора підприємства ОСОБА_4, про що свідчить його підпис на повідомленні. В повідомленні зазначено, що буде проведено інспекційне відвідування, щодо дотримання вимог законодавства про працю (а.с. 101 т. 1).

Відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування від 13 березня 2018 року № 133/043/15-14-12 для проведення інспекційного відвідування направлено головного державного інспектора відділу контролю західного напрямку управління з питань праці Федорову О.В. та головного державного інспектора відділу контролю західного напрямку управління з питань праці Ковальову Я.М.

З даним направленням 16 березня 2018 року також було ознайомлено директора ОСОБА_4, про що свідчить його підпис на направленні (а.с. 102 т.1).

За результатами виходу на об'єкт відвідування, відповідачем складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 16 березня 2018 року №ДЦ139/337/НД/АВ/СПТД-ФС, який був направлений на адресу підприємства поштовим відправленням 19 березня 2018 року (а.с. 25-27 т. 1).

Відповідно до повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу від 23 березня 2018 року № 04.3-13-6/2464/-18 (скерованого поштою 26.03.2018 року), розгляд справи про накладення штрафу буде розглядатись за адресою Головного управління Держпраці у Донецькій області: м. Краматорськ, вул. Паркова, буд. 43а, 05 квітня 2018 року о 10 год. 30 хвилин. (арк. справи 28-29, том 1). Повідомлення було вручено позивачу 29 березня 2018 року, що підтверджується з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 107 т. 1).

05 квітня 2018 року представником позивача Сакуном В.А. подане письмове повідомлення про адміністративне правопорушення адресоване на Головне управління Національної поліції в Донецькій області, яким представник виклав пояснення щодо спірного питання, посилаючись на відмову представників Головного управління Державної праці у Донецькій області надавити службові посвідчення, з чого вбачаються ознаки перевищення влади та своїх повноважень при здійснення перевірки. В листі представник зазначив, що на підставі статті 255 КУпАП України, просить скласти адміністративний протокол та розглянути справу. Про прийняте рішення повідомити представника позивача (а.с. 165 т. 1).

Листом начальника Покровського СВ Донецької області , у зв'язку відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань , матеріали по заяві Сакуна В.А. були направлені до Добропільського відділення поліції для розгляду відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 166 т. 1).

З листа начальника СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУ Нацполіції в Донецькій області від 23 травня 2018 року за вихідним № С-8аз/403/06-2018 вбачається, що Сакуну В.А. надана відповідь на його звернення від 05 квітня 2018 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 181 т. 1).

У зв'язку з надходженням від директора КП «Добропільський міський транспорт» клопотання про відкладення розгляду справи про накладення адміністративного штрафу, відповідачем, 05 квітня 2018 року за вихідним № 04.3-13-6/3361-18 було направлено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, який відбудеться за адресою Головного управління Держпраці у Донецькій області: м. Краматорськ, вул. Паркова, буд. 43 а, на 12 квітня 2018 року на 12 год. 00 хвилин. В повідомлення зазначено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться за створення перешкод у проведенні інспекційного відвідування, відповідальність за яке передбачене абз. 7 частини 2 ст. 265 КЗпП України (а.с. 30-31 т. 1).

З рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення вбачається, що 10 квітня 2018 року позивач отримав повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу на 12 квітня 2018 року (а.с. 108 т. 1).

11 квітня 2018 року представником позивача Сакун В.А на адресу відповідача направлено запит на доступ до публічної інформації у якому він просив надати інформацію та копію документа (за наявності) з яких правових підстав ГУ Держпраці у Донецькій області розглядає справи про накладення штрафів не за місцем знаходження, а за адресою вул. Паркова 43-а, м. Краматорськ. Запит було отримано відповідачем 12 квітня 2018 року. (а.с. 39 т. 1 ).

12 квітня 2018 року представником позивача В.А. Сакун надано клопотання, у якому зазначено, що 3 квітня 2018 року представником позивача направлено відповідачу адвокатський запит, за яким просили надати інформацію та документи, а саме: яка саме інформація була підставою для прийняття рішення про інспекційне відвідування КП «ДМТ»; надати копію наказу про направлення для проведення інспекційного відвідування КП «ДМТ»; копію направлення на проведення інспекційного відвідування КП «ДМТ»; надати копію повідомлення про проведення інспекційного відвідування «КП «ДМТ» із розписом директора; копію сторінок журналу реєстрації наказів начальника управління Держпраці у Донецькій області з основної діяльності, із відомостями про реєстрацію наказу про призначення інспекційного відвідування КП «ДМТ». Крім цього, представник Сакун В.А. у клопотанні зазначив, що він зайнятий у двох судових засіданнях, що призначені на 11:30 год. 12 квітня 2018 року, а тому виключає можливість його участі під час розгляду справи про накладення штрафу на КП «ДМТ». На підставі чого просив відкласти та провести розгляд справи за юридичним та фактичним місцезнаходженням ГУ Держпраці у Донецькій області за адресою: вул. Прокоф'єва, буд. 82 м. Покровськ Донецька область .Вказане клопотання надано 12 квітня 2018 року до канцелярії відповідача за адресою вул. Прокоф'єва, б.82, м. Покровськ, Донецька область. ( а.с.32 т.1)

12 квітня 2018 року за результатами розгляду справи, було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДЦ139/337/НД/АВ/СПТД-ФС за створення посадовими особами КП»ДМТ» перешкоди у проведені інспекційного відвідування, чим порушено абзац 7 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої на Комунальне підприємство «Добропільський міський транспорт» накладено штраф у розмірі 327 300 грн.( сто мінімальних заробітних плат) (а.с. 35-37 т. 1).

В постанові зазначено, що під час інспекційного відвідування інспекторами праці було пред'явлено свої службові посвідчення директору КП «ДМТ» - ОСОБА_4 та головному бухгалтеру - ОСОБА_7 Також, директору КП «ДМТ» - ОСОБА_4 було пред'явлено під розпис повідомлення про проведення інспекційного відвідування від 13 березня 2018 року та направлення на проведення інспекційного відвідування від 13 березня 2018 року. Після ознайомлення директора та головного бухгалтера КП «ДМТ» зі службовим посвідченням інспекторів праці, повідомленням про проведення інспекційного відвідування та направленням на проведення інспекційного відвідування, інспекторами праці було здійснено вимогу в усній формі про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів, необхідних для проведення інспекційного відвідування. На вимогу інспекторів праці директор КП «ДМТ» відповів, що через 30 хвилин приїде юрист підприємства і будуть надані всі необхідні документи для перевірки. Через 30 хвилин до кабінету директора зайшов невідомий чоловік, який почав провокувати на конфлікт та вимагати від інспекторів держєпраці про причини знаходження на території підприємства та взагалі в кабінеті директора. Невідомий чоловік довгий час морально тиснув на інспекторів праці, у зв'язку з чим, вони були вимушені викликати швидку допомогу та поліцію. Після приїзду швидкої (до приїзду поліції) у час, невідомий чоловік зник так і не повідомив, яке він має відношення до КП «ДМТ». Через деякий час прибула поліція та зафіксувала перешкоджання у проведення інспекційного відвідування.

При розгляді справи представники позивача не були присутні.

Правомірність прийнятої постанови є предметом розгляду цієї справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність законних підстав для призначення інспекційного відвідування, а також для застосування до позивача фінансових санкцій, суд визнав позовні вимоги необґрунтованими з огляду на доведений факт винних дій позивача в частині створення перешкод повноваженим особам у проведенні інспекційного відвідування. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, дійшов висновку, що відповідач діяв у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відповідно до п. 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, ч. 1 ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» № 1985-IV 08 вересня 2014 року (далі - Конвенція № 81) передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків (ч. 2 ст. 12 Конвенції № 81).

Статтею 18 вищевказаної Конвенції передбачено, що відповідні санкції за порушення правових норм, виконання яких повинні забезпечувати інспектори праці, та за перешкоджання інспекторам праці у виконанні їх обов'язків повинні передбачатися національним законодавством та ефективно застосовуватись.

Згідно з абз. 6 та 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Частиною 4 ст. 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у ч. 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановлену Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Таким чином інспекційне відвідування є формою здійснення перевірки, як заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Відтак, безпідставними є твердження представника позивача про неможливість застосування до підприємства санкції передбаченої абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, оскільки інспекційне відвідування є формою перевірки з питань додержання законодавства про працю, за до якої і передбачена відповідальність статтею 265 КЗпП України.

Відповідно до вимог пп. 6 п. 5 Порядку 295, інспекційні відвідування проводяться за інформацією: Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Лист Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 12 липня 2017 року №12610/06 щодо роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів, наданий до матеріалів справи та на нього було посилання у наказі від 13 березня 2018 року №237( а.с.15 т.1).

Таким чином, інспекційне відвідування проведено відповідно до вимог законодавства, а вимога позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування в період з 16 по 19 березня 2018 року є необґрунтованою.

При цьому, суд апеляційної інстанції критично ставиться до посилання апелянта, що цей лист є інформативним, з огляду на положення пп. 6 п. 5 Порядку 295.

Як вбачається з наказу відповідача № 237 від 13 березня 2018 року про проведення інспекційного відвідування позивача, цей наказ є актом індивідуальної дії, дія якого закінчилась 19 березня 2018 року, сам по собі наказ на проведення інспекційного відвідування не породжує для позивача негативних наслідків, такі наслідки породжуються постановою про накладення штрафу у разі порушень діючого законодавства про працю.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині скасування наказу не підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначає наступне.

Приписами п. 8 Порядку № 295 визначено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкт відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 295, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

На підставі зазначеного вище наказу, відповідачем складено повідомлення про проведення інспекційного відвідування від 13 березня 2018 року №04.3-13-6/2168-18, з яким 16 березня 2018 року ознайомлено директора підприємства ОСОБА_4, про що свідчить його підпис на повідомленні. В повідомленні зазначено, що буде проведено інспекційне відвідування, щодо дотримання вимог законодавства про працю (а.с. 101 т. 1).

Відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування від 13 березня 2018 року № 133/043/15-14-12 для проведення інспекційного відвідування направлено головного державного інспектора відділу контролю західного напрямку управління з питань праці Федорову О.В. та головного державного інспектора відділу контролю західного напрямку управління з питань праці Ковальову Я.М.

З даним направленням 16 березня 2018 року також було ознайомлено директора ОСОБА_4, про що свідчить його підпис на направленні (а.с. 102 т.1).

Отже уповноваженій особі підприємства були надані всі документи для проведення інспекційного відвідування та відмови у допущені до таких дій, з боку підприємства, не було.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія витягу з Журналу повідомної реєстрації інспекційних відвідувань та рішень інспекторів праці про відвідування, з якого вбачається, що в журналі мається запис про дату та період проведення інспекційного відвідування, підприємство що відвідується, прізвища інспекторів, № наказу (а.с.16-18 т.1).

Доводи позивача/апелянта щодо неповного заповнення вищевказаного журналу, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки це не тягне за собою будь-яких правових наслідків для підприємства, а інспекційне відвідування фактично не відболося у зв'язку з перешкоджанням в його проведенні.

У зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо не пред'явлення інспекторами відділу контролю західного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій області Ковальовою Я.М. та Федоровою О.В. своїх службових посвідчень, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи, та спростовується матеріалами справи, оскільки всі необхідні документи були надані директору позивача, про що мається його підпис.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування (п. 11 Порядку № 295).

Відповідно до п. 12, 16 Порядку № 295 вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організацій робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання.

У разі створення об'єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об'єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що відповідач як територіальний орган Держпраці уповноважений на здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю суб'єктами господарювання, зокрема, у формі інспекційних відвідувань, при проведенні яких має право вимагати надання суб'єктом відвідувань копій документів, надавати відповіді на запитання, тощо. Невиконання вимог інспекторів праці кваліфікується як створення перешкод в проведенні інспекційного відвідування та є підставою для накладення штрафу у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Суд апеляційної інстанції вбачає у діях позивача вчинення перешкод для здійснення інспекційного відвідування, з огляду на наступне.

Представник позивача Сакун В.А., обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилався на відеозапис, який ним було зроблено.

Суд апеляційної інстанції детально дослідив цей відеозапис та дійшов до наступного.

Під час проведення інспекційного відвідування посадові особи відповідача були направлені директором підприємства до свого кабінету для очікування прибуття особи яка надасть відповідні документи, однак через деякий час до кабінету зайшов чоловік (як встановлено судом - Сакун В.А), який не представився на вимогу інспекторів та не надав документальних підтверджень виконання відповідних доручень відносно підприємства( посвідчення, довіреності, договору про надання юридичних послуг), зазначив, що він є приватної особою, та на вимоги інспекторів надати документи підтверджуючі його повноваження на представництво інтересів підприємства, відповів відмовою.

При цьому Сакун В.А. почав відеозйомку та вимагав від посадових осіб надати йому посвідчення.

Інспектори пред'явили свої посвідчення, однак не надали їх до рук Сакуна В.А., посилаючись на те, що він не вказав на свій статус представника підприємства.При цьому посадові особи попередили його про те, що знаходяться в кабінеті директора за його згодою та очікують надання ним відповідних документів, оскільки були допущені до інспекційного відвідування та перевірки з попереднім пред'явленням своїх посвідчень директору Мар»янському О.С.

Відтак, посилання позивача щодо непред'явлення інспекторами своїх посвідчень не знайшли свого підтвердження, зокрема, і доказом позивача (відоезаписом), який достеменно довів виконання своїх обов'язків інспекторами в цій частині.

При цьому, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем фактично було допущено інспекторів до проведення інспекційного відвідування (оскільки директор підприємства був належним чином ознайомленим з його проведенням про що є належні докази в матеріалах справи).

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до пояснень директору Мар»янського О.С. у судовому засіданні , який заявив, що посвідчення інспектори йому не показували, оскільки письмові документи : направлення та повідомлення ппро інспекційне відвідування, його підпис про їх ознаоймлення, та наявність посвідчень у посадових осіб під час здійснення інспекційного відвідування, що також зафіксовано відео зйомкою, спростовують його свідчення з цього питання. Окрім того, з його дозволу посадові особи очікували надання до перевірки документів в його особистому кабінеті.

Відтак, позивач був зобов'язаний виконати законні вимоги відповідача, між іншим надати необхідні документи.

В той же час, як свідчить відеозапис фіксування інспекційного відвідування, наданий позивачем, допустивши для проведення інспекційного відвідування, позивачем не було забезпечено надання можливості проведення інспекційного відвідування та в кабінеті директора відбулися події, які свідчили в перешкоджанні проведення інспекційного відвідування, а саме виник конфлікт між посадовими особами Держпраці та чоловіком, який ,на той час, не зазначив своє прізвище та повноваження здійснювати дії в інтересах підприємства.

В матеріалах справи міститься талон-повідомлення № 36 про прийняття заяви Федорової О.В. про повідомлення вчинення кримінального правопорушення або події (арк. справи 109, том 1).

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження 0000386 від 17 березня 2018 року вбачається, що 16 березня 2018 року надійшло повідомлення від Федорової О.В. про те, що 16 березня 2018 року о 11:45 грн. невідомий чоловік, перебуваючи у кабінеті директора підприємства КП "Добропільський міський транспорт" за адресою: м. Добропілля, вул. Гагаріна, 1, без причин хватав її за руки та плечі (арк. справи 144, том 1).

Відповідно до пункту 16 Порядку № 295, у разі створення об'єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об'єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об'єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Згідно із п. 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктом 20 Порядку № 295 визначено, що акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною (п. 21 Порядку № 295).

Отже в останній день перевірки складається акт у разі виявлення порушення законодавства про працю, а не скоєння перешкод, з огляду на що суд також не приймає доводи апелянта про передчасність складання акту, який не відноситься до акту перевірки.

За результатами виходу на об'єкт відвідування, відповідачем складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 16 березня 2018 року №ДЦ139/337/НД/АВ/СПТД-ФС.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій щодо складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування у перший день проведення інспекційного відвідування КП "Добропільський міський транспорт" 16 березня 2018 року інспекторами відділу контролю західного напрямку управління з питань праці Головного управління Держпраці у Донецькій Ковальовою Я.М. та Федоровою О.В. не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача та доводи апеляційної скарги про визнання неправомірними дій та бездіяльності відповідача в обмеженні пересування представника позивача, про заборону представнику позивача проведення збирання інформації шляхом відеозйомки під час інспекційного відвідування по території підприємства КП "Добропільський міський транспорт" 16 березня 2018 року під час інспекційного відвідування інспекторами відділу контролю західного напрямку управління праці з питань Головного управління Держпраці у Донецькій області Ковальовою Я.М. та Федоровою О.В. є необґрунтованими, оскільки з відеозапису (який і є доказом не обмеження збирання «інформації») суд не встановив такого обмеження, при цьому, «представник» не надав представникам відповідача відповіді на питання щодо його обов'язків на підприємстві.

Не використання державної мови під час інспекційного відвідування інспекторів Ковальовою Я.М. та Федоровою О.В., суд апеляційної інстанції вважає незмістовним, оскільки не використання державної мови під час спілкування з чоловіком який не зазначив, що він є представником підприємства, не може бути підставою для визнання незаконною проведення інспекційного відвідування.

Крім того, 05 квітня 2018 року представником позивача Сакуном В.А. подане письмове повідомлення про адміністративне правопорушення адресоване на Головне управління Національної поліції в Донецькій області, яким представник виклав пояснення щодо спірного питання, посилаючись на відмову представників державної праці надавити службове посвідчення, в перевищення влади та своїх повноважень при здійснення перевірки. В листі представник зазначив, що на підставі статті 255 КУпАП України, просить скласти адміністративний протокол та розглянути справу. Про прийняте рішення повідомити представника позивача (а.с. 165 т. 1).

З листа начальника Покровського СВ Донецької області вбачається, що у зв'язку відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення за заявою Сакуна В.А., матеріали по заяві Сакуна В.А. були направлені до Добропільського відділення поліції для розгляду відповідно до Закону України "Про звернення громадян" (а.с. 166 т. 1).

З листа начальника СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУ Нацполіції в Донецькій області від 23 травня 2018 року за вихідним № С-8аз/403/06-2018 вбачається, що Сакуну В.А. надана відповідь на його звернення від 05 квітня 2018 року відповідно до Закону України "Про звернення громадян" (а.с. 181 т. 1).

Тобто, представник позивача звернувся до Головного управління Національної поліції в Донецькій області для притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб позивача за відмову надавити службове посвідчення, перевищення влади та своїх повноважень при здійснення перевірки, однак, доказів, що посадових осіб притягнуто до відповідальності матеріали справи не містять.

Щодо визнання неправомірними дій відповідача щодо проведення розгляду справи про накладення штрафу на відповідача за адресою: вул. Паркова, буд. 43 а м. Краматорськ без врахування обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи та повідомлення відповідача за два дні до її розгляду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Порядок визначення механізму накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) здійснюється відповідно до Постанови КМУ від 17 липня 2013 р. № 509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі Порядок № 509).

Порядок № 509 не містить жодних вимог щодо місця розгляду справ.

Окрім того, відповідно до наказу № 380-к від 14.09.2017ироку , закріплене фактичне робоче місце Начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області знаходиться за адресою м.Краматорськ, вул. Парковая б.43а відповідно до Договору оперативної оренди нежитлового приміщення № 1/18 від 30.01.2018 року, що також спростовує доводи апелянта з цього питання.

Відповідно до пункту 3 Порядку 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 509, справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пунктом 5 Порядку № 509 передбачено, що у разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Відповідно до пункту 7, справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що про розгляд справи про накладення штрафу призначений на 05 квітня 2018 року, позивача повідомлено 29 березня 2018 року. У зв'язку з обґрунтованим клопотанням позивача розгляд справи було перенесено на 12 квітня 2018 року повідомлення позивачем отримано 10 квітня 2018 року.

Таким чином, відповідачем дотримано вимоги Порядку, в частині перенесення розгляду справи у зв'язку з клопотанням позивача, в той же час порядком встановлено обмеження, а саме не більше ніж на 10 днів.

Відповідачем дотриманні строків повідомлення про розгляд справи та сам факт про обізнаність в даті та часі його розгляду, апелянтом не спростовано. Спірним є питання розгляду справи у зв'язку з неможливістю присутності представника позивача.

З урахуванням встановлених обставин, вимог Положення № 509, з урахуванням строків розгляду справи для вирішення питання про накладення штрафу на відповідача, а також те, що відповідачем приймались заходи щодо надання можливості надання позивачу бути присутнім при розгляді справи (не можливість бути присутнім саме представника Сакуна В.А. не є підставою для численних відкладень розгляду справи), суд дійшов висновку, що позивачем міг бути направлений інший представник для розгляду справи про накладення за порушення законодавства про працю.

Доказів, що всі можливі представники (у тому числі директор) підприємства не можуть взяти участь при розгляді справи матеріали справи не містять.

Відповідно до абзацу 7 частини 2 статті 265 КЗпТ України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Враховуючи вищевикладене, всі докази у їх сукупності, правомірності проведення інспекційного відвідування, складання акту про неможливість його проведення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про накладення штрафу є правомірною, та такою, що не підлягає скасуванню, відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд апеляційної інстианції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Водночас, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, обов'язку доказування правомірності спірних рішень , виконано та доведено суду правомірність прийняття постанови про накладення штрафу.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд першої дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволені позовних вимог.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Добропільський міський транспорт» - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 805/3181/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 08 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року.

Судді Т.Г. Арабей

Г.М.Міронова

Е.Г. Казначеєв