Справа № 826/101/13-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2019 року

Київ

справа №826/101/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4417/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "2К Імпекс"

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2014 (головуючий суддя - Каракашьян С.К.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2014 (колегія суддів: головуючий суддя - Чаку Є.В., судді - Файдюк В.В., Літвіна Н.М.)

у справі № 826/101/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "2К Імпекс"

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "2К Імпекс" (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) від 18.12.2013.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило про помилковість висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства під час визначення грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, тому у відповідача відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2014, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеними судовими рішеннями, Товариство звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. При цьому скаржник зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи.

ДПІ заперечень на касаційну скаргу не надала, що не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2014 відрито касаційне провадження.

15.01.2018 справу, в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами контролюючого органу проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ « 2К Імпекс» з питань своєчасності, достовірності та повноти сплати податків і зборів по взаємовідносинм з ТОВ «ВСТК», ТОВ «Гражданпромспецпроект», ТОВ «Укртехномас Сервіс» та ТОВ «Леміш Груп» за період з 01.10.2009 по 30.09.2012.

За результатами перевірки складено акт від 05.12.2012 №5643/22-222-33345976.

В акті викладено висновки контролюючого органу про порушення позивачем:

- п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, п.п.7.4.5. п.7.4. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження Товариством податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 809 512 грн.;

- пп. 139.1.9 п 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, п.п. 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в наслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 060 276 грн.

На цій підставі 18.12.2012 ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 1 060 276 грн. за основним платежем та 205 883, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 809 521, 00 грн. за основним платежем та 168 686, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Контролюючий орган дійшов висновку, що укладені між Товариством та ТОВ «ВСТК», ТОВ «Гражданпромспецпроект», ТОВ «Укртехномас Сервіс» ТОВ «Леміш Груп» господарські догори реально не виконувались, мали безтоварний характер, не призвели до реальних змін у майновому стані позивача, тому не давали правових підстав для формування податкової звітності з урахуванням цих операцій.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України, Законами України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з обчисленням податку на додану вартість та податку на прибуток, обчислення об'єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов'язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 139, 198, 201 ПК України, статті 7 «Про податок на додану вартість» та статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У зв'язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Здійснивши системний аналіз залучених до матеріалів справи доказів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи не спростовують висновків ДПІ, що господарські операції Товариства з ТОВ «ВСТК», ТОВ «Гражданпромспецпроект», ТОВ «Укртехномас Сервіс» та ТОВ «Леміш Груп» мали безтоварний характер, реально не виконувались та не давали підстав для формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток з урахуванням цих операцій.

При цьому судами враховано наявність вироків Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2012 та Печерського районного суду міста Києва від 19.03.2012 зі змісту яких вбачається, що ТОВ «Леміш Груп» та ТОВ «Укртехномас-Сервіс» створені з метою здійснення фіктивної діяльності, останні не здійснювали і об'єктивно не могли здійснювати господарську діяльність, та фактично не виконували укладені з Товариством договори з передпродажної підготовки товарів.

Судами обґрунтовано враховано, що з матеріалів кримінальної справи, що знаходиться у провадженні СУ ДПС у Одеській області вбачається, що ТОВ «ВСТК» та ТОВ «Гражданпромспецпроект» створені з метою сприяння реально діючим підприємствам в ухиленні від сплати податків, транзиту та незаконному переведенню у готівку безготівкових грошових коштів, що вказані товариства не здійснювали господарської діяльності.

З огляду на це, судами попередніх інстанцій зроблено вірний висновок, що документи бухгалтерської звітності позивача не дають підстав визнати помилковим висновок контролюючого органу про те, що угоди про надання послуг фактично не виконувалась, натомість мало місце лише її документальне оформлення.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судові рішення, зводяться до переоцінки доказів проаналізованих судами, не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "2К Імпекс" залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер