Справа № 522/15352/16-а
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/15352/16-а

Категорія: 6.1Головуючий в 1 інстанції: Бондар В.Я. Час і місце ухвалення: 07.12.2018р., м. Одеса
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третіх осіб - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люстдорф 139/1», про скасування рішення виконавчого комітету ОМР №328 від 24.09.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСББ «Люстдорф 139/1», про скасування рішення №328 від 24.09.2015 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, наданих управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 27.11.2014 року для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну із знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд».

Позов обґрунтовував тим, що на підставі отриманих в листопаді 2014 року в Управлінні архітектури та містобудування Одеської міської ради містобудівних умов та обмежень у ОСОБА_3, на час прийняття оскаржуваного рішення, вже виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, позивач розпочав проектування та будівництво об'єкту, отримав необхідні дозвільні та інші документи. З посиланням на рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2009 від 16.04.2009 року позивач зазначав, що спірні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування, тобто є актом одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом його виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Проектна документація «Робочий проект індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1» та містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відповідають вимогам будівельних норм і правил, а висновки виконкому Одеської міської ради про невідповідність їх вимогам чинного законодавства та проведення забудовником будівельних робіт, які не відповідають вихідним даним на проектування, є безпідставними та не підтверджені жодним доказом.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №328 від 24.09.2015 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, наданих управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 27 листопада 2014 року для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну зі знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд».

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 07.12.2018 року з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позовну заяву подано ОСОБА_3 з пропуском строку звернення до суду, встановленого КАС України. Апелянт вважає безпідставним посилання позивача, що про наявність спірного рішення виконкому Одеської міської ради він дізнався 05.08.2016 року при ознайомленні з матеріалами судової справи №520/3156/16, оскільки копію рішення №328 від 24.09.2015 року разом із позовом від 26.11.2015 року по справі №815/6834/15 ОСОБА_3 отримав щонайменше 03.12.2015 року. Крім того, ОСОБА_3 про наявність спірного рішення було відомо 01.12.2015 року в ході судового засідання у справі №815/4673/15. Поновлення строку звернення з позовом до суду у даній справі є порушенням принципу правової визначеності, на який неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях.

Також, апелянт посилається на необґрунтованість висновку суду першої інстанції, що лист Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 27.11.2014 року, яким позивачу видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, втратив чинність фактом його виконання, та зазначає, що частиною 8 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Не погоджується апелянт і з висновками суду першої інстанції про відсутність повноважень виконавчого комітету Одеської міської ради на скасування містобудівних умов та обмежень. В рішенні КСУ №7-рп/2009 від 16.04.2009 року, на яке посилається ОСОБА_3, зазначено про неможливість скасування органами місцевого самоврядування рішень ненормативного характеру після їх фактичного виконання. Втім, рішення про видачу містобудівних умов та обмежень від 27.11.2014 року не було реалізованим на час його скасування, а тому орган місцевого самоврядування мав право та повноваження на його скасування.

Виконавчий комітет Одеської міської ради також подав апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2018 року, обґрунтовану посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо моменту вичерпання дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки до завершення будівництва суперечить ч.8 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Незавершеність будівництва вбачається з відсутності факту введення об'єкта будівництва в експлуатацію, а також з наказу Департаменту ДАБІ в Одеській області від 04.09.2015 року №64СК, яким скасовано реєстрацію декларації від 12.08.2015 року №ОД 29 про початок виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну за адресою: АДРЕСА_1, замовником за якою виступає ОСОБА_3

Також, апелянт посилається на те, що Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради є виконавчим органом міської ради, підзвітне та підконтрольне раді, підпорядковане її виконавчому комітету, а тому відповідач мав повноваження на прийняття рішення №328 від 24.09.2015 року про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Посилається апелянт і на те, що при вирішенні спору судом не надано належної правової оцінки його доводам щодо того, що при зверненні до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради ОСОБА_3 подав заяву щодо видачі містобудівних умов для будівництва індивідуального житлового будинку, тоді як фактично ним побудовано багатоквартирний житловий будинок, що не відповідає містобудівній документації та цільовому призначенню земельної ділянки.

У зв'язку з цим, в апеляційній скарзі виконкому Одеської міської ради ставиться питання про скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2018 року з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

ОСОБА_3 подав письмовий відзив на апеляційні скарги, в якому просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначив, що питання щодо дотримання ОСОБА_3 строків звернення до суду у даній справі досліджено Одеським апеляційним адміністративним судом, у зв'язку з чим відповідні обставини не підлягають повторному доказуванню. Надані позивачу містобудівні умови вичерпують свою дію фактом їх виконання, тобто розробленням проекту будівництва та реєстрацією декларації про початок виконання будівельних робіт. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правомірність винесення відповідачем рішення про скасування містобудівних умов та обмежень, виданих ОСОБА_3, не доведена та не підтверджена належними та допустимими доказами в розумінні КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2014 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0799 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Серія ЕАТ №304594 за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 01.

За наслідками розгляду звернення ОСОБА_3 про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за вказаною адресою, 27.11.2014 року Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради видало позивачу містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну зі знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд.

На замовлення ОСОБА_3 Центром НТТМ академії будівництва України 12.12.2014 року розроблено Проектну документацію будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

04.03.2015 року позивач отримав Технічні умови приєднання №17-15Пд до електричних мереж та електроустановок, а 14.07.2015 року - Технічні умови №4142-29/1649 на приєднання будинку до централізованої системи водопостачання та водовідведення м.Одеси.

12.08.2015 року Департаментом ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт №ОД 29, а в подальшому 30.09.2016 року - декларацію про готовність об'єкта до експлуатації №ОД 01.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №328 від 24.09.2015 року скасовано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, надані Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 27.11.2014 року для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну зі знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд.

Підставою для прийняття вказаного рішення зазначено невідповідність містобудівних умов вимогам законодавства України, державним будівельним нормам, а також те, що замовником будівництва виконуються будівельні роботи, які не відповідають вихідним даним на проектування.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду про його скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 про скасування рішення №328 від 24.09.2015 року, виходив з того, що рішення про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки є ненормативним правовим актом, оскільки пов'язане з реалізацією позивачем його суб'єктивного права на забудову його власної земельної ділянки і не поширюється на інших суб'єктів, окрім ОСОБА_3 Суд визнав обґрунтованими посилання позивача на те, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. При цьому, суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання виконкому Одеської міської ради на те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваного рішення були чинними та свою дію не вичерпали, зазначивши, що зі змісту ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» слідує, що містобудівні умови видаються для проектування об'єкта будівництва, тоді як на момент винесення спірного рішення Департаментом ДАБІ в Одеській області вже було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт №ОД29, тобто позивач вчинив дії щодо проектування об'єкта будівництва. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавчий комітет Одеської міської ради не мав повноважень на скасування наданих ОСОБА_3 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Згідно п.8 ч.1 ст.1 вказаного Закону містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Частинами 3, 4 статті 29 Закону передбачено, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до ч.8 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника. Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Аналогічні положення закріплено також п.1.2, п.1.3 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011 року.

З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки видаються уповноваженим органом виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для проектування об'єкта будівництва.

Згідно п.15 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частиною 10 статті 59 вказаного Закону визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Водночас у ст.3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

В Рішенні №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

У справі, що розглядається, виконавчим комітетом Одеської міської ради відповідно до передбаченого п.3 ч.2 ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження прийнято рішення, яким скасовано по суті інше рішення місцевого органу виконавчої влади - про видання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Проте, вказані містобудівні умови та обмеження, як правильно встановлено судом першої інстанції, вже реалізовано ОСОБА_3 та на їх підставі виникли інші правовідносини: розроблено проекту документацію на об'єкт будівництва, Департаментом ДАБІ в Одеській області вже було зареєстровано 12.08.2015 року декларацію про початок виконання будівельних робіт №ОД29 та позивачем розпочато будівельні роботи, що не заперечується учасниками справи. При цьому, ОСОБА_3 заперечує проти зміни чи припинення таких правовідносин.

Відтак, видані 27.11.2014 року Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради позивачу містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не можуть бути в подальшому скасовані будь-яким органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади тільки з тієї підстави, що вони не відповідають вимогам законодавства України та державним будівельним нормам або здійснення замовником будівництва будівельних робіт, які не відповідають вихідним даним на проектування.

В поданих апеляційних скаргах апелянти заперечують висновки суду першої інстанції, що видані ОСОБА_3 містобудівні умови вичерпали свою дію фактом їх виконання посилаючись на ч.8 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою передбачено, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника. За твердженнями апелянтів, видані позивачу містобудівні умови вичерпають свою дію у разі введення об'єкта будівництва в експлуатацію.

Колегія суддів вважає, що виконавчим комітетом Одеської міської ради та ОСОБА_2 такі висновки здійснено з помилковим тлумаченням норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки чинність містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки до завершення будівництва об'єкта не є підставою вважати їх не вичерпаними на етапі будівництва, оскільки, за змістом прав, якими наділяється особа, щодо якої такі умови розробляються, вони вичерпуються раніше аніж втрата чинності самих містобудівних умов.

Підстави для вказаного висновку дають і положення ч.2 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зі змісту якої слідує, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, отримує містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Одеської міської ради зазначає про те, що містобудівні умови та обмеження не мають характеру ненормативного акту органу місцевого самоврядування, оскільки визначають певні умови та обмеження щодо забудови земельної ділянки незалежно від особи, яка має або набуде у майбутньому речові права на земельну ділянку, тобто, містобудівні умови фактично конкретизують положення законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки нормативно-правовим актом є офіційний акт-волевиявлення (рішення) уповноважених суб'єктів права, що встановлює, змінює, скасовує правові норми з метою регулювання суспільних відносин.

Для надання відповідному акту ознак нормативно-правового необхідна наявність у сукупності таких ознак як: прийняття його уповноваженим правотворчим органом або народом шляхом референдуму; прийняття з дотриманням певної процедури; встановлення ним норм права або зміна чи скасування їх; загальнообов'язкове значення; спеціальний порядок оприлюднення тощо.

Прийняттю містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не притаманна жодна з вказаних ознак, а тому колегія суддів вважає обґрунтованими твердження позивача, що містобудівні умови носять ознаки ненормативного акту органу місцевого самоврядування.

Правову позицію щодо того, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки є індивідуальним ненормативним актом, який вичерпує свою дію фактом його виконання, а також щодо неможливості скасування містобудівних умов після розроблення замовником будівництва проектної документації та затвердження уповноваженими органами державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 24.07.2018 року по справі №686/22674/15-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що станом на 24.09.2015 року (дату прийняття виконкомом Одеської міської ради рішення №328) ні Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а ні Порядком надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011 року, не було передбачено підстав для скасування містобудівних умов та обмежень.

З вказаного слідує, що відповідач, при прийнятті рішення №328 від 24.09.2015 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, наданих управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 27.11.2014 року для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну із знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд», діяв з перевищенням наданих йому чинним законодавством повноважень.

Варто зазначити, що такої підстави для скасування органом місцевого самоврядування містобудівних умов та обмежень як невідповідність містобудівних умов вимогам законодавства та державним будівельним нормам, виконання замовником будівництва будівельних робіт, які не відповідають вихідним даним на проектування, не передбачено і чинною нормою ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно вказаної норми скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам; 3) за рішенням суду.

Отже, виконавчим комітетом Одеської міської ради за відсутності передбачених законом підстав та з перевищенням визначених законом повноважень прийнято рішення, яким скасовано видані ОСОБА_3 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки. Безперечно, такі обставини свідчать про незаконність спірного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №328 від 24.09.2015 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, наданих управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 27.11.2014 року для будівництва індивідуального житлового будинку та відкритого басейну із знесенням існуючих на ділянці будівель та споруд».

При цьому, колегія суддів зазначає, що прийняття судового рішення про скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №328 від 24.09.2015 року не впливає на вирішення питання щодо правомірності наказів Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 09.11.2016 року, яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт №ОД29, а також наказу від 09.11.2016 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ОД01, які є предметом судового розгляду в іншій судовій справі, так як у межах даної справи судом не надається оцінка дотриманню замовником будівництва вимог законодавства та державних будівельних норм, виконання замовником будівництва будівельних робіт у відповідності до вихідних даних на проектування.

Щодо тверджень ОСОБА_2 в поданій нею апеляційній скарзі про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 99 КАС України, в редакції, чинній на час звернення з даним позовом, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки висновки щодо дотримання ОСОБА_3 строку звернення з позовом до суду висловлено Одеським апеляційним адміністративним судом в ухвалі від 17.05.2017 року, якою скасовано ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 08.02.2017 року про залишення позову без розгляду у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду.

Подані повторно до суду першої інстанції клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду не обґрунтовано посиланням на нові докази, а тому колегія суддів вважає, що ухвалою від 24.04.2018 року судом правомірно залишено їх без задоволення.

Інші доводи апеляційних скарг є не суттєвими, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарг та скасування рішення від 07.12.2018 року не встановлено.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги виконавчого комітету Одеської міської ради, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Судді: А.І. Бітов

І.Г. Ступакова