Справа № 320/5478/18
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року № 320/5478/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про скасування постанов про відкриття виконавчих проваджень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просив визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 від 25 вересня 2018р. за №57281290 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 165 850,15 грн., та про стягнення витрат на провадження виконавчих дій у сумі 400 грн., за №57281000 від 25 вересня 2018р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно кредитного договору від 20 лютого 2013р., укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та позивачем був укладений кредитний договір №50006937, за яким останнім було отримано кредит у сумі 524 999, 95 грн. За позивачем утворилась заборгованість, у звязку з чим на підставі судових рішень з останнього було стягнуто суму заборгованості та видано виконавчі листи. Вишгородським районним відділом ДВС було відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову за №53312931 від 31 січня 2017р. Позивачем було досягнуто угоди зі стягувачем щодо погашення заборгованості, шляхом передачі автомобіля на реалізацію. Під час передачі автомобіля, відповідно до постанови приватного виконавця ОСОБА_3, позивач дізнався, що вказане виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса. У той же час, позивач дізнався, що відповідачем було прийнято постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на провадження виконавчих дій від 19 вересня 2018р., на підставі яких 25 вересня 2018р. були відкриті виконавчі провадження. Позивач вважає постанови про відкриття провадження від 25 вересня 2018р. незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки приватним виконавцем ОСОБА_3 вже було винесено постанову про стягнення винагороди виконавця у розмірі 10 % від суми боргу раніше, ніж оскаржувані постанови, а тому наявність таких постанов може призвести до подвійної юридичної відповідальності за порушення вимог одного й того ж кредитного договору. Вказані обставини і стали підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2018р. провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників по справі на 13 листопада 2018р.

13 листопада 2018р. судове засідання було відкладено у звязку з неявкою представника відповідача, тому судове засідання було відкладено на 28 листопада 2018р.

28 листопада 2018р. судове засідання було відкладено, у звязку з необхідністю витребувати у відповідача копію виконавчого провадження.

09 січня 2019р. судом постановлено повторну ухвалу про витребування доказів, оскільки витребувані документи у визначений судом строк, надано не було.

У судове засідання, яке було призначено на 13 березня 2019р. зявився представник позивача та надав пояснення, в яких вказав, що на даний час приватний виконавець отримав винагороду за здійснення виконавчих дій, тому підстав для стягнення ще раз виконавчого збору для державного виконавця не має. Також уточнив, що предметом оскарження є саме постанови державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень від 25 вересня 2018р. за №57281290 про стягнення виконавчого збору у розмірі 165 850,15 грн., та про стягнення витрат на провадження виконавчих дій у сумі 400 грн., за №57281000 від 25 вересня 2018р. Просив задовольнити позовні вимоги, а подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловив.

За правилами, встановленими ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням заяви представника позивача, неявки відповідача, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, на підставі наявних в ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані в судовому засіданні представником позивача пояснення та надані сторонами докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2013р. між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір №50006937, за умовами якого останній отримав в кредит грошові кошти у сумі 5 254 999,95 грн., що еквівалентно 64575,64 доларів США на строк 60 місяців, зі сплатою процентів та комісії.

Також, згідно договору застави від 22 лютого 2013р., посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу ОСОБА_4, автомобіль марки AUDI, модель Q7, 2013 року випуску, що належить ОСОБА_1 передано у заставу ТОВ «Порше Мобіліті».

У подальшому, позивачем були порушені вимоги вищевказаного кредитного договору, у звязку з чим рішенням Апеляційного суду Луганської області від 13 жовтня 2016р, по справі №409/297/16-ц, за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним деяких положень Кредитного договору, за наслідком перегляду судового рішення першої інстанції, було вирішено ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково; стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь ТОВ «Порше Мобіліті» прострочену заборгованість за кредитним договором №50006937 від 20 лютого 2013р. у розмірі 568 005,49 грн., станом на 26 січня 2016р., у тому числі прострочену заборгованість по сплаті чергових платежів за кредитом в сумі 447771, 91 гривень; 3 % річних за час прострочення за кредитом в період з 16.07.2014 року по 25.01.2016 року в сумі 12295, 39 грн.; інфляційні втрати за час прострочення за кредитом в період з 16.07.2014 року по 25.01.2016 року в сумі 107938,19 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ТОВ «Порше Мобіліті» прострочену заборгованість за додатковим кредитом в сумі 48869,82 грн., у тому числі: прострочену заборгованість за додатковим кредитом у сумі - 48633, 41 грн.; 3% річних за час прострочення чергових платежів за додатковим кредитом в період з 16.09.2015 року по 25.01.2016 року в сумі 236,41 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість з дострокового повернення кредиту за Кредитним договором № 50006937 від 20 лютого 2013 року в загальному розмірі 940320,21 грн., у тому числі: строкову заборгованість за кредитом в сумі 895905,23 грн.; строкову заборгованість за процентами в сумі 19 925, 91 грн.; 3% річних за строкову заборгованість в сумі 6172, 45 грн.; інфляційні втрати за строкову заборгованість в сумі 18316,62 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» штраф на підставі пункту 4.1.2. Договору застави транспортного засобу 75000,00 грн.; у задоволенні вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 збитків у розмірі 4200,00 грн. за порушення умов Кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року, - відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсними деяких положень Кредитного договору № 50006937 від 20 лютого 2013 року відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати в сумі 26306,73 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати в сумі 26306,73 гривень.

24 листопада 2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було видано виконавчий напис, яким зобовязано звернути стягнення на транспортний засіб марки AUDI, модель Q7, 2013 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1. що належить ОСОБА_1 Вказаним виконавчим написом було запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» на загальну суму 1 449 669,82 грн.

31 січня 2017р. старшим державним виконавцем Вишгородського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6, на підставі виконавчого листа №409/297/16-ц від 28 листопада 2016р., виданого Апеляційним судом Луганської області, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 658 501,52 грн., було відкрито виконавче провадження ВП №53312931. Зазначеною постановою також вирішено питання про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 165 850,15 грн.

Копія вказаної постанови була направлена на адресу боржника 31 січня 2017р., що підтверджується копією супровідного листа за №633.

29 червня 2017р. на підставі виконавчого напису нотаріуса за №1706 від 24 листопада 2015р, про звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки AUDI, модель Q7, 2013 року випуску, що належить ОСОБА_1, головним державним виконавцем Луганського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_7 було відкрито виконавче провадження ВП №54213431. Також, вказаною постановою було вирішено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 144 966,98 грн.

21 грудня 2017р. старшим державним виконавцем Вишгородського районного відділу ДВС було прийнято постанову про опис та арешт майна боржника АСВП №53312931, якою описано та накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Гута Межигірська, вул. Нагірна, Вишгородського району Київської області, та належить ОСОБА_1

У ході здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП №53312931, державним виконавцем Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області було прийнято постанову від 06 березня 2018р, про розшук майна боржника, якою у розшук оголошено транспортні засоби, що зареєстровані за боржником; прийнято постанови про арешт майна боржника від 27 квітня 2018р. та від 02 липня 2018р., якими накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках боржника, в межах суми звернення стягнення; призначено субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, долучено до справи звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, що належить боржнику; направлені запити до різних державних органів щодо надання інформації про наявність закордонного паспорту у боржника, перетин ним кордону, наявність рухомого та нерухомого майна.

31 серпня 2018р. ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області було направлено заяву про повернення виконавчого листа №409/297/16-ц від 28 листопада 2016р.

За наслідком розгляду вказаної заяви, державним виконавцем Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_8 було винесено постанову за ВП №53312931, якою виконавчий лист №409/297/16-ц від 28 листопада 2016р. повернуто стягувачу ТОВ «Порше Мобіліті», припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

У той же час, 10 вересня 2018р. приватним виконавцем ОСОБА_3 на підставі виконавчого напису нотаріуса №1706 від 24 листопада 2015р. про звернення стягнення на транспортний засіб марки AUDI, модель Q7, 2013 року випуску, що належить ОСОБА_1 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57184407. Крім того, зазначеною постановою вирішено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 144 966,98 грн.

Постановами державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_8 від 19 вересня 2018р. ВП №53312931 та ВП №53312931 постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 понесені витрати виконавчого провадження у сумі 400 грн., а також виконавчий збір у розмірі 165 850,15 грн. Вказані постанови були скеровані на адресу боржника, що підтверджується супровідними листами від 19 вересня 2018р.

25 вересня 2018р. державним виконавцем Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_2 було винесено постанови ВП №57281290 та ВП №57281000, якими відкрито виконавчі провадження з виконання постанов №53312931 від 19 вересня 2018р., виданих Вишгородським районним відділом ДВС, про стягнення з ОСОБА_1 витрат за проведення виконавчих дій у сумі 400 грн., та виконавчого збору у сумі 165850,15 грн. Копії вказаних постанов були скеровані на адресу боржника 25 вересня 2018р., що підтверджується виконавчими супровідними листами.

Не погоджуючись з постановами про відкриття виконавчого провадження з приводу стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на здійснення виконавчих дій від 25 вересня 2018 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин.

Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, а саме постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною першою ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п'ятої ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Порядок спрямування копій постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження стягувачу та боржникові врегульовано положеннями ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

За частинами 1 та 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Приписи ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої ст. 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як встановлено за матеріалами справи, передбачених положеннями ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» правових підстав та умов, за яких виключається можливість прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено та відсутні.

За частиною 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на аналіз наведених норм, суд зазначає, що постанова держвиконавця про стягнення виконавчого збору та витрат на здійснення виконавчих дій є по суті виконавчими документами, які є обов'язковими підставами для винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, як початкової стадії з примусового їх виконання.

Суд не погоджується з доводами позивача, що стягнення виконавчого збору та витрат на здійснення виконавчого провадження можливе лише після здійснення державним виконавцем примусових заходів виконання, що призвели до фактичного стягнення за виконавчим листом грошових коштів, які в подальшому були передані стягувачу, оскільки стягувач звернувся із заявою про повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим настають наслідки, передбаченні частиною третьою ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною четвертою ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Суд також звертає увагу, що витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Суд зазначає, що в даному випадку, вирішення питання про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження з примусового їх виконання, вирішується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що в Більш того, з матеріалів справи вбачається, що в межах виконавчого провадження ВП №53312931 відкритого постановою державного виконавця 31 січня 2017р., державним виконавцем витребовувалася інформація та накладалися арешти на майно та рахунки позивача, надсилались запити про отримання інформації, вживались заходи щодо оцінки виявленого майна.

межах виконавчого провадження ВП №53312931 відкритого постановою державного виконавця 31 січня 2017р., державним виконавцем витребовувалася інформація та накладалися арешти на майно та рахунки позивача, надсилались запити про отримання інформації, вживались заходи щодо оцінки виявленого майна. Посилання позивача щодо необізнаності про наявність відкритого виконавчого провадження ВП №53312931 від 31 січня 2017р. про стягнення з нього боргу на користь ТОВ «Порше Мобіліті», як на підставу скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 25 вересня 2018р., суд вважає не спроможними, оскільки враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 по справі №442/2670/17, а саме в частині того, що відсутність в документах виконавчого провадження обов'язкових відомостей або несвоєчасність надіслання постанов про відкриття виконавчого провадження не може впливати на вирішення питання про правомірність постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, оскільки приписи Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується.

Крім того, вищевказані доводи позивача спростовуються доводами самого позову, в якому було зазначено, що позивач знав про прийняте судове рішення, яке набрало законної сили про стягнення з нього та ОСОБА_5 грошових коштів на користь ТОВ «Порше Мобіліті», знав, що відкрито виконавче провадження, оскільки йому телефонували з державної виконавчої служби, постійно вів перемовини зі стягувачем щодо погашення заборгованості за рахунок заставного майна, а не земельної ділянки, яка повинна була бути реалізована в рахунок погашення боргу.

Тому, суд вважає за необхідне зазначити, що навіть наявність об'єктивних перешкод, що призвели до неможливості виконання рішення суду у добровільному порядку, не можуть розцінюватися як підстави для звільнення від сплати виконавчого збору.

Крім того, доводи позивача про те, що ним сплачено виконавчий збір приватному виконавцю, який вчинив виконавчі дії з виконання виконавчого напису нотаріуса, а тому стягнення виконавчого збору на підставі постанови державного виконавця є протиправним, так як свідчить про подвійну юридичну відповідальність, суд оцінює критично, оскільки виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов'язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Фактично всі доводи та обставини, на які посилається сторона позивача зводяться до не згоди з прийнятою постановою про стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, внаслідок неналежного повідомлення сторони боржника про відкрите виконавче провадження ВП № 53312931від 31 січня 2017р.

Суд наголошує на тому, що в межах справи предметом заявлених позовних вимог, що складає суть спірного питання є не постанови держвиконавця про стягнення виконавчого збору та витрат на провадження виконавчих дій від 19 вересня 2018р., з якими фактично не погоджується позивач через наведенні обставини та доводи, а є постанови держвиконавця від 25 вересня 2018р. про відкриття виконавчого провадження ВП №57281290 та ВП №57281000.

У той же час, позивач не оскаржує самі постанови про стягнення виконавчого збору, витрат, на провадження виконавчих дій від 19 вересня 2018р., ні розмір визначений ними, не порядок їх прийняття, хоча такі постанови можуть бути предметом самостійного оскарження.

Зазначені постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 вересня 2018р. є законним наслідком та належною формою реалізації суб'єктом владних повноважень, в особі сторони відповідача стосовно здійснення останнім своїх владних управлінських функцій в межах виконавчого провадження з виконання постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій від 19 вересня 2018р., які з огляду на положення ст.3 та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчими документами та підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов від 25 вересня 2018р. здійснено відповідачем відповідно до чинного законодавства та в межах наданих державному виконавцю повноважень, у зв'язку з цим суд не вбачає законних підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.