Справа № 752/9696/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/9696/17 Суддя (судді) першої інстанції:Чередніченко Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12 лютого 2019 року (дату виготовлення повного тексту не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання призначити та виплатити пенсію за віком,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 позивач, ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо не призначення пенсії за віком; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 21.03.2017 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС, відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства України на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 12 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням, представником позивача ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивачем дотримано встановлений порядок звернення за призначенням пенсії. Зокрема, враховуючи приписи Порядку № 25-1 від 14.12.2015, починаючи з 01.08.2016 особи можуть звертатися із заявами про призначення пенсії до будь-якого органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування. При цьому, до заяви про призначення пенсії представником позивача надано нотаріально засвідчену копія паспорта громадянина України для виїзді за кордон КР № 004861, виданого органом 2ІSR dsl 18.11.2010, в якому зазначено громадянство.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії паспорту на даний час позивач постійно проживає в Ізраїлі та перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

21.03.2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про призначення позивачу пенсії за віком, як непрацюючому пенсіонеру, учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Зі змісту заяви вбачається, що до неї було долучено довідку про присвоєння ідентифікаційного коду на 1 арк., копію закордонного паспорта на 1 арк., оригінал трудової книжки (а.с.4).

Листом від 29.03.2017 року за вих. № 19714/07, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 Правобережним об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за результатами розгляду заяви від 21.03.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком та рекомендовано заявнику або його представнику звернутись особисто до органу Пенсійного фонду з паспортом громадянина України або іншого документу, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законом для з'ясування місця її проживання, що є обов'язковою умовою для призначення пенсії

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив та зазначив, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки представником позивача подано заяву про призначення та виплату пенсії за віком без дотримання вимог ст.44 Закону № 1058-IV щодо необхідного пакету документів, а відтак відповідач виконав обов'язок щодо розгляду заяви та роз'яснення порядку призначення пенсії.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 44 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління пенсійного фонду України у районі, місті, а також у місті та районі , що призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації).

У пункті 2.1 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком.

За правилами пунктів 2.22 - 2.23 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до положень пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); 4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі (п.4.2 Порядку № 22-1).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (п.4.3 Порядку № 22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п.4.7 Порядку № 22-1).

Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні відносини, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженого на виконання його положень Порядку №22-1.

При цьому, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи визначені п. 2.1 Порядку, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку. Одночасно, орган, що призначає пенсію може здійснювати перевірку достовірності таких документів і зазначених у них відомостей, що узгоджується з пунктом 4.2 Порядку № 22-1.

Також, згідно з абз. 1 п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI від 20.11.2012 р. документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Зі змісту листа Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.03.2017 року № 19714/07 вбачається, що представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не надав відповідачу оригінал документу, що підтверджує належність позивача до громадянства України, засвідчує особу, місце проживання та вік (паспорт).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки в матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон та зазначена копія надавалася представником позивача до пенсійного органу.

Відтак, доводи пенсійного органу, що позивачем не надано документу, що посвідчує особу і підтверджує її вік є безпідставними.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Тому, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, що позивач повинен надати документи, які підтверджують місце його реєстрації в України, оскільки виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Позивач, як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для призначення пенсії відповідачі зобов'язані призначити та здійснювати виплату пенсії позивачу.

Отже, відмова відповідача викладена у листі від 29.03.2017 року № 19714/07, щодо призначення ОСОБА_2 пенсії за віком є протиправною.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію, то така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Як вбачається з прохальної частини адміністративного позову, позивач, крім іншого, просить зобов'язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 21.03.2017 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС, відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства України на визначений пенсіонером банківський рахунок.

У свою чергу, відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року.

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Частиною п'ятою статті 45 Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Натомість, відмова пенсійного органу щодо призначення позивачу пенсії, викладена у листі від 29.03.2017 року № 19714/07, та не містить висновків щодо наявності чи відсутності у позивача необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, не містить висновків щодо повноти поданих документів необхідних для призначення пенсії та визначення її розміру, тощо.

При цьому, пенсійним органом по суті не розглядалось питання про призначення та виплату позивачу пенсії, відповідне рішення не приймалость.

Колегія суддів зауважує, що при розгляді справи за адміністративними позовами про зобов'язання уповноважених органів вчинити дії щодо призначення та виплати пенсії, суд вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення певного змісту, що не належить до компетенції суду.

Так, прийняттю рішення про призначення та виплату відповідної виплати передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату пенсії за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Отже, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні із ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (23.11.2018 замінено відповідача з Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві) повторно розглянути заяву від 21 березня 2017 року про призначення ОСОБА_2 пенсії .

Також, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про помилковість посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 805/465/18а, оскільки вона ухвалена за інших фактичних обставин.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України , колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання призначити та виплатити пенсію за віком.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог передчасними, та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12 лютого 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12 лютого 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання призначити та виплатити пенсію за віком - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладену в листі від 29.03.2017 року № 19714/07, щодо призначення ОСОБА_2 пенсії.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву від 21 березня 2017 року про призначення ОСОБА_2 пенсії та прийняти відповідне рішення.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 10.04.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма