Справа № 160/9036/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9036/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

перевіривши на відповідність нормам Кодексу адміністративного судочинства України матеріали апеляційної скарги Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», яка звертається в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року

по адміністративній справі за адміністративним позовом Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2

до Державної екологічної інспекції України

про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2018 року позивач Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 (далі по тексту - ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2.) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року адміністративний позов ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії повернутий позивачеві (а.с.2-3).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, 21 січня 2019 року позивач ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, було встановлено, що зазначену апеляційну скаргу було подано з порушенням вимог закону, що полягають в наступному.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, апеляційну скаргу було подано з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, тобто, після закінчення строків апеляційного оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, а також з порушенням вимог пункту 1 частини 5 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору або документ в підтвердження звільнення скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом, та з порушенням вимог пункту 4 частини 5 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником ГО «ДНПЦ», яка звертається у власних інтересах до апеляційної скарги не додано докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, за наявності.

Ухвалою судді Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року залишена без руху, у зв'язку з не відповідністю вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України та пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, тобто, після закінчення строків апеляційного оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року та скаржнику ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 надано строк на їх виправлення протягом десяти днів включно з моменту отримання копії ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, а саме: скаржнику ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 пропонувалось протягом десяти днів включно з моменту отримання копії ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху надати суду апеляційної інстанції клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року із зазначенням поважних підстав для поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року з наданням відповідних доказів, а також шляхом надання суду апеляційної інстанції документу на підтвердження сплати судового збору.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, копія ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху отримана уповноваженою особою скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 - 23 березня 2019 року, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах адміністративної справи, однак ухвала судді Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року протягом десяти днів включно з моменту її отримання скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 не виконана, зазначені недоліки скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 протягом десяти днів включно з моменту її отримання не усунені.

Натомість, 05 квітня 2019 року від скаржника на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява «на усунення недоліків апеляційної скарги», відповідно до змісту якої, скаржник повторно просить суд апеляційної інстанції про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року.

В обґрунтування клопотання зазначається, що копія оскаржуваної ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року направлена позивачу рекомендованим листом 119, який у реєстрі відстеженні Укрпошти на відображається як неотриманий.

Розглянувши повторне клопотання скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступні обставини.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що 03 грудня 2018 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу.

З огляду на вказане, відповідно до частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, останнім днем строку подання апеляційної скарги було 18 грудня 2018 року включно.

В той же час, апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року до суду першої інстанції подана 21 січня 2019 року, про що свідчить реєстраційний штамп вхідної кореспонденції Дніпропетровського окружного адміністративного суду, тобто з тридцятитриденним пропуском строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Більш того, відповідно до дати, поставленої скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 на апеляційній скарзі, апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року навіть виготовлена 21 січня 2018 року, тобто, поза межами п'ятнадцятиденного строку, встановленого чинним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приписами статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок та строки апеляційного оскарження.

Вказаними статтями визначено події, з настаннням яких починається перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Вирішуючи клопотання, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Дотримання вимог вказаної норми процесуального права є обов'язком для всіх учасників адміністративного процесу.

Відповідно до частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Отже, поновлення позивачу строку на апеляційне оскарження рішення суду без достатніх підстав буде наданням йому переваги, чим, в свою чергу, буде порушено право позивача.

Слід повторно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Верховний Суд постановою від 03 квітня 2018 року у справі №804/7050/16 (адміністративне провадження №К/9901/41446/18) висловив наступну правову позицію:

Відповідно до статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для цього.

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Кодексом адміністративного судочинства України дотримання скаржником строку подачі апеляційної скарги визначено обов'язковою умовою при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження. Поновлення судом пропущеного строку можливо лише за наявності обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення передбачених Кодексом адміністративного судочинства дій.

Відповідно до приписів частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строк на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими доводи скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2, що «копія оскаржуваної ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року направлена позивачу рекомендованим листом 119, який у реєстрі відстеженні Укрпошти на відображається як неотриманий», адже вони різняться з доводами, які були зазначені в первісній апеляційній скарзі, що «ухвала суду першої інстанції надійшло на адресу скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 09 січня 2019 року в поштовому конверті за ШКІ 119, зворотне повідомлення є в матеріалах справи та оскаржено в межах процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду протягом п'ятнадцяти днів з дня його отримання».

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що доводи, зазначені скаржником в апеляційні скарзі різняться з доводами, які скаржник вказав в заяві «на усунення недоліків апеляційної скарги».

Повторно наголошуємо на тому, що жодних підтверджуючих доказів з приводу того, що копія оскаржуваної ухвали суду першої інстанції отримана скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 саме 09 січня 2019 року, як зазначає в апеляційній скарзі сам скаржник до заяви «на усунення недоліків апеляційної скарги», як і до самої апеляційної скарги суду апеляційної інстанції скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 надано не було.

Водночас, матеріалами адміністративної справи факт отримання скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 саме 09 січня 2019 року, як зазначає в апеляційній скарзі сам скаржник, копії ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року також не підтверджується (поштове повідомлення, розписка, заява з відміткою про отримання, тощо).

Також, суд апеляційної інстанції повторно звертає увагу, що долучена до апеляційної скарги копія конверту, на підтвердження дати отримання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, також не дає можливість встановити таку дату, оскільки, відповідно наявного на конверті трек-номеру Укрпошти 119), інформація щодо дати отримання відсутня.

При цьому, повторно наголошую на тому, що жодних належних та допустимих доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції не надано.

Інших підстав для поновлення строку апеляційного оскарження скаржником ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 не зазначено.

Що стосується пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, зазначаємо наступне.

05 квітня 2019 року від скаржника на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява «на усунення недоліків апеляційної скарги», відповідно до змісту якої, скаржник вказав, що, начебто, «суд самоуправно визначив позивача по справі - до суду звернулась Громадська організація, а суд визначив іншого позивача, якого сам забажав», також повторно зазначив, що Громадська Організація не є платником судового збору за статтею Закону України «Про судовий збір», оскільки є ані фізичною ані юридичною особою, тому і не сплачує судовий збір на усіх стадіях судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2, що вказане не відповідає дійсності та спростовується матеріалами адміністративної справи, зокрема, адміністративним позовом та апеляційною скаргою, які були подані особисто ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 та в яких чітко зазначено позивача «Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2» (а.с.4), а не «Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр».

Розглянувши наведені повторно доводи скаржника ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат врегульовані статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України, яка кореспондується з приписами частин 1, 2 статті 8 Закону України 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.

Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат або звільнити від їх сплати повністю або частково, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Також, виключний перелік заяв та клопотань, за подання яких не справляється судовий збір, встановлений частиною 2 статті 3 Закону України 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.

Статтею 5 Закону України 3674-V, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, також встановлено перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Зазначені переліки є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Суд критично ставиться до повторних посилань заявника апеляційної скарги на відсутність у останнього обов'язку сплати судового збору, оскільки, повторно наголошуємо, що дана громадська організація без статусу юридичної особи діє в інтересах фізичної особи, а не у власних інтересах.

З цього приводу суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду від 29.11.2018 року (справа № 804/5390/17, адміністративне провадження №К/9901/24323/18), згідно якої зазначено, що навіть за відсутності в процесуальному законодавстві у громадських об'єднань без статусу юридичної особи адміністративної процесуальної правоздатності, такі громадські об'єднання можуть визнаватися позивачами на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод при зверненні до суду за захистом безпосередньо власних прав чи інтересів.

Так, судова практика з цього питання, на підставі аналізу правозастосовних позицій Європейського Суду з прав людини, утвердила підхід, за яким "…суди повинні мати на увазі, що невизнання за об'єднанням громадян без статусу юридичної особи процесуальної правоздатності шляхом обмеження можливості звернутись до суду за захистом своїх прав є запереченням самої суті права на суд (§ 41 рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1997 р. у справі "Католицька церква Ла Кане проти Греції" (Сase of the Сanea Сatholic Сhurch v. Greece).

При цьому, частина 1 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду першої інстанції) наділяла у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи правом звернення до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і можливістю брати участь у цих справах.

Слід зауважити, що в кожному окремому випадку суди повинні з'ясувати наявність у такої особи права на звернення до суду з позовом про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, а також обставини, що виключають можливість самостійного звернення особи до суду.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції в даній справі оскаржується з підстав наявності у громадської організації без статусу юридичної особи права на звернення до суду в інтересах фізичної особи (члена громадської організації) постає питання з'ясування обставин наявності у цієї Громадської організації права на таке звернення у спірних правовідносинах.

Зі змісту положень частини 1 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що ряд суб'єктів наділені правом звернення до суду в інтересах інших осіб, проте позивачами у таких справах виступають безпосередньо самі особи.

Втім, повторно зазначаємо, що в даній справі позивачем зазначена не ОСОБА_2, в інтересах якої діє Громадська організація без статусу юридичної особи, а позивачем безпосередньо зазначена Громадська організація «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», що діє в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2.

При цьому, матеріали справи не містять документа, що надає правових підстав Громадській організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» звертатися в інтересах члена громадської організації ОСОБА_2 до суду. Водночас, заява ОСОБА_2 прийняти його в члени громадської організації не є тим документом, що надає громадській організації право звертатися до суду з позовом.

Разом з тим, загальне право Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» звертатися в інтересах члена громадської організації до суду не є підставою для такого звернення в інтересах безпосередньо ОСОБА_2, оскільки волевиявлення ОСОБА_2 щодо звернення з позовом (апеляційною скаргою) від імені ОСОБА_2 повинно бути підтверджено відповідним документом (заявою, довіреністю, договором та ін.).

Не врахування волевиявлення ОСОБА_2 щодо звернення від її імені з позовом (апеляційною скаргою) до суду, є порушенням її прав як дієздатної особи.

Так, позов підписан не ОСОБА_2, а іншою особою - ОСОБА_4, а апеляційна скарга - ОСОБА_2 як керівником ГО «ДНПЦ».

Повторно зазначаємо, що матеріали справи не містять документу, який підтверджує волевиявлення ОСОБА_2 захищати її інтереси в судовому порядку, шляхом подачі позову саме громадською організацією, членом якої вона є.

Натомість, в силу частини 8 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність, або інший документ, що посвідчує його повноваження. При цьому, згідно частини 2 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках, іншою особою.

Слід повторно зазначити, що Витяги з протоколів, які містяться в матеріалах справи не містять зазначення про право громадської організації звертатися до суду без волевиявлення на те члена громадської організації.

Також матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_2 позбавлена можливості самостійно звернутися до суду.

Натомість, забезпечуючи право ОСОБА_2 на звернення до суду слід зазначити, що суб'єктами сплати судового збору є особи, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, а не їх представники, які вчиняють дії виключно від імені особи, в інтересах якої вони діють.

Отже, ОСОБА_2, в разі свого волевиявлення подати апеляційну скаргу, повинна сплатити судовий збір в силу вимог Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, або надати документ, який підтверджує її право на звільнення від сплати судового збору в силу Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги.

Станом на 10 квітня 2019 року включно недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Враховуючи наявність вказаних недоліків апеляційної скарги, зокрема, що апеляційна скарга подана з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, а клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського кружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року ставилося із зазначенням підстав, визнаних судом апеляційної інстанції неповажними через відсутністю жодних належних та допустимих доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, а також подано без надання відповідних доказів станом на 10 квітня 2019 року включно, а також відсутність документа про сплату судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом станом на 10 квітня 2019 року включно, дана адміністративна справа не може бути розглянута Третім апеляційним адміністративним судом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга ГО «ДНПЦ» в інтересах члена своєї ГО ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у даній адміністративній справі подана до суду з порушенням вимог частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження має бути відмовлено.

Керуючись статтями 299, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними наведені скаржником Громадською організацією «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», яка звертається в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр», яка звертається в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року по адміністративній справі за адміністративним позовом Громадської організації «Дніпропетровський незалежний правозахисний центр» в інтересах члена своєї Громадської організації ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай