Справа № 280/665/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року Справа № 280/665/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати незаконними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до спеціального стажу, роботу викладачем в Комунальному закладі «Оріхівська районна дитяча музична школа імені Марії Сокіл» за період з 30.08.1976 по 31.08.1977; з 09.02.1981 по 17.08.1981; з 15.08.1983 по 30.04.2018;

зобов'язати відповідача зарахувати період роботи з 30.08.1976 по 31.08.1977; з 09.02.1981 по 17.08.1981; з 15.08.1983 по 30.04.2018 до спеціального стажу, роботу викладачем в Комунальному закладі «Оріхівська районна дитяча музична школа імені Марії Сокіл» за період з 30.08.1976 по 31.08.1977; з 09.02.1981 по 17.08.1981; з 15.08.1983 по 30.04.2018;

зобов'язати відповідача виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій у зв'язку з тим, що позивач має педагогічний стаж більше ніж 35 років.

Ухвалою суду від 25.02.2019 вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 12.03.2019 позивачем до суду надано документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 18.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 10.04.2019.

Ухвалою суду від 10.04.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, з 30.08.1976 по 31.08.1977, з 09.02.1981 по 17.08.1981, з 15.08.1983 по 30.04.2018, та по теперішній час працює в Комунальному закладі «Оріхівська дитяча музична школа імені Марії Сокіл» Оріхівської міської ради Запорізької області (до перейменування - Комунальний заклад «Оріхівська районна дитяча музична школа ім. М.Сокіл» Оріхівської районної ради) на посаді викладача по класу баяна. Зазначає, що звернувся до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про виплату допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, як працівнику освіти, який має більш ніж 35 років педагогічного стажу. Проте, відповідачем було відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на те, що посада викладача у позашкільному навчальному закладі не передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, як посада яка дає право на вихід на пенсію за вислугою років. Разом з тим, позивач вважає відмову протиправною, оскільки, на думку позивача, відповідачем протиправно не було враховано положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, якою відповідна посада викладача надавала право на пенсію за вислугу років. Просить задовольнити позовні вимоги.

04 квітня 2019 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Зазначає, що перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, разом з тим, викладачі, які працюють в позашкільних навчальних закладах, вказаним Переліком не передбачені. Вважає, що позивачу було правомірно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.08.1976 по 31.08.1977; з 09.02.1981 по 17.08.1981; з 15.08.1983 по 30.04.2018, та по момент виникнення спірних правовідносин працює викладачем по класу баяна в Комунальному закладі «Оріхівська дитяча музична школа імені Марії Сокіл» Оріхівської міської ради Запорізької області (до перейменування - Комунальний заклад «Оріхівська районна дитяча музична школа ім. М.Сокіл» Оріхівської районної ради).

Періоди трудового стажу зазначеного у наданій позивачем до суду трудовій книжці відповідачем не заперечувався.

В червні 2018 року позивач звернувся до суду з заявою про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, як викладачу музичної школи.

Листом Пологівського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області від 15.06.2018 №92/Ш-7 позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.

Позивач не погодившись з відмовою Пенсійного фонду у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що підставою для відмови у грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій став висновок відповідача про те, що Оріхівська дитяча музична школа імені Марії Сокіл не належить до загальноосвітніх навчальних закладів і посади викладачів, які працюють у позашкільних навчальних закладах, у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачено, то відповідно підстав для виплати грошової допомоги у розмірі їх десяти місячних пенсій немає.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Не заперечуючи досягнення позивачем, на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком, пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідач вказує на те, що позивач не має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у зв'язку з недостатністю спеціального страхового стажу.

Відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про позашкільну освіту» позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Статтею 5 Закону України «Про позашкільну освіту» визначено, що структуру позашкільної освіти становлять: заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти, до числа яких належать: заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об'єднання на базі закладів загальної середньої освіти, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об'єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов'язана із функціонуванням позашкільної освіти.

Відповідно до ч.4 ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно ч.2 ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту» перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, необхідною умовою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ є наявність спеціального стажу роботи та посади, що дає право на призначення пенсії згідно з переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідач вказує на те, що згідно розділу І «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, які працюють, зокрема, у позашкільних навчальних закладах на посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Посаду викладача по класу баяну у позашкільних навчальних закладах Переліком не передбачено.

При цьому, згідно Примітки 2 вищезазначеного Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Суд зазначає, що до 01.01.1992 Перелік установ, організацій та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років був затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397, в якому були передбачено посади викладачів у середніх музичних школах, як такі, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.

Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» ст.55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17, викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п.«е» ст.55 Закону №1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.

Таким чином, суд не погоджується з висновком відповідача про те, що стаж роботи позивача з 30.08.1976 по 31.08.1977; з 09.02.1981 по 17.08.1981; з 15.08.1983 по 30.04.2018 на посаді викладача по класу баяну в музичній школі не відноситься до спеціального педагогічного стажу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неправомірність відмови відповідача у виплаті позивачу грошової допомога у розмірі десяти місячних пенсій.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено вимоги зміст яких зводиться до зобов'язання відповідача зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу спірний період роботи та здійснити виплату грошової допомоги. В той же час, враховуючи суть спірних правовідносин між сторонами, зарахування до спеціального стажу спірного періоду роботи, не є юридично значимим для позивача, оскільки порушення прав позивача полягають у відмові йому виплатити грошову допомогу, у зв'язку з чим належним способом захисту права є зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності із положеннями пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також, суд звертає увагу і на ту обставину, що позивачем до матеріалів адміністративної справи не надано доказів на підтвердження того, що позивач взагалі звертався до відповідача з питання зарахування періоду роботи з 30.08.1976 по 31.08.1977; з 09.02.1981 по 17.08.1981; з 15.08.1983 по 30.04.2018 до спеціального педагогічного стажу, як і не надано доказів відмови позивачу у зарахуванні такого періоду до спеціального стажу, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій у відповідності із положеннями пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Магістральна, буд.245, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Пологівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, у відповідності із положеннями пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Пологівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 10.04.2019.

Суддя І.В. Новікова