Справа № 0940/1271/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1111/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року про повернення позовної заяви, ухвалену суддею Лучко О.О. у м. Івано-Франківську у справі № 0940/1271/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України про скасування п. 6 наказу Міністра оборони України «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України» № 289 від 22.08.2001 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд скасувати п. 6 наказу Міністра оборони України «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України» № 289 від 22.08.2001 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що приймаючи оскаржуваний наказ, відповідач вийшов за межі своїх повноважень, оскільки Президент України після видання Указу № 649 від 20.08.2001 року про звільнення генерал-полковника ОСОБА_2 з посади заступника Міністра оборони України - командувача Військово-Повітряних Сил України та призначення на посаду Головнокомандувача Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України іншими указами або розпорядженнями не уповноважував генерал-полковника ОСОБА_2 виконувати обов'язки заступника Міністра оборони України. Вказані обставини позивач пов'язує з поданим до командувача Повітряних Сил Збройних Сил України позову про визнання незаконним наказу про його звільнення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та крім інших недоліків позовної заяви, надано час для подання заяви про поновлення строку.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто у зв'язку не виконанням ухвали про залишення позовної заяви у встановлений судом строк.

13 серпня 2018 року на адресу суду першої інстанції після прийняття 10 серпня 2018 року ухвали про повернення позовної заяви від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що лише 10.04.2018 року з листа Адміністрації Президента України він дізнався про те, що Головнокомандувач Збройних Сил України не уповноважував Головнокомандувача Військово-повітряних сил України генерал-полковника ОСОБА_2 і надалі виконувати повноваження заступника Міністра оборони України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року про повернення позовної заяви скасовано та направлено справу для продовження розгляду з тих мотивів, що суд першої інстанції не пересвідчився про виконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 25 липня 2018 року.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року обставини наведені в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, яке надійшло 13.08.2018 року, визнано неповажними та повернуто адміністративний позов позивачу з підстав пропуску строку звернення до суду.

Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржив позивач, ОСОБА_1, та просить скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року і направити справу для продовження розгляду у суд першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що лише 10.04.2018 року дізнався з листа Адміністрації Президента України про те, що Головнокомандувач Збройних Сил України не уповноважував Головнокомандувача Військово-повітряних сил України генерал-полковника ОСОБА_2 і надалі виконувати повноваження заступника Міністра оборони України. З цих підстав вважає п. 6 наказу Міністра оборони України О.І. Кузьмука від 21.08.2001 року № 289 про покладення на ОСОБА_2 виконання повноважень заступника Міністра оборони України протиправним.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Приймаючи ухвалу про повернення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку на звернення до суду щодо оскарження п. 6 наказу Міністра оборони України «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України» № 289 від 22.08.2001 року.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Судом першої інстанції встановлено те, що Указом Президента України від 20 серпня 2001 року № 649 генерал-полковника ОСОБА_2 призначено Головнокомандувачем Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України, звільнивши його з посади заступника Міністра оборони України - командувача Військово-Повітряних Сил України.

Міністром оборони України 21.08.2001 року прийнято наказ № 289 пунктом 6 якого на головнокомандувачів видами Збройних Сил України покладено виконання повноважень заступника Міністра оборони - командувача виду Збройних Сил України.

02 квітня 2018 року позивач направив до Адміністрації Президента України запит на отримання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про те, чи було Президентом України, як Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України уповноважено генерал-полковника ОСОБА_2 виконувати обов'язки заступника Міністра оборони України.

Адміністрація Президента України листом від 05 квітня 2018 року №12-09/1100 надала відповідь, де зазначила, що після видання Указу Президента України від 20.08.2001 року № 649 про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника Міністра оборони України - командувача Військово-Повітряних Сил, Президент України не уповноважував генерал-полковника ОСОБА_2 на виконання обов'язків заступника Міністра оборони України.

Не погоджуючись з п. 6 наказу Міністра оборони України № 289 від 21.08.2001 року, позивач у липні 2018 року звернувся до суду з цим позовом. При цьому, позивач наголошує на тому, що дізнався про порушення своїх прав оскаржуваним наказом Міністра оборони України № 289 від 21.08.2001 року лише після отримання листа Адміністрації Президента України від 05 квітня 2018 року.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що строки звернення до адміністратив ного суду з адміністративним позовом встановлені з метою досягнення юри дичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вва жатися спірними після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини 2 статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Як зазначено в постанові Верховного суду України від 28 лютого 2017 року у справі № 21-3829а16 таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії, які можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Частиною 2 статті 264 КАС України визначено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

В постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 712/8985/17 зазначено, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб'єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

Схожу дію, як виняток, на думку суду апеляційної інстанції, можуть мати і акти індивідуальної дії, зокрема, коли це стосується надання права на суміщення посад, суб'єктом, який не має на це права. В такому випадку певні повноваження будуть виконуватися щоразу іншими особами без правових підстав, що створює ситуацію за якої права певної особи можуть бути порушені в будь-який момент протягом всього часу існування цих обставин.

Описану вище ситуацію, на думку позивача створює і п. 6 наказу Міністра оборони України «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України» № 289 від 22.08.2001 року, згідно з яким на головнокомандувачів видами військ покладено виконання обов'язків заступника Міністра оборони України, що є прерогативою Президента України. При цьому порушення свого права позивач пов'язує з протиправним звільненням його зі служби в Збройних Силах України у зв'язку з дією п. 6 вказано вище наказу Міністра оборони України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що лист Адміністрації Президента України від 10.04.2018 року про те, що Головнокомандувач Збройних Сил України не уповноважував Головнокомандувача Військово-повітряних сил України генерал-полковника ОСОБА_2 і надалі виконувати повноваження заступника Міністра оборони України, свідчить про момент коли позивач дізнався про порушення своїх прав.

Таким чином, апеляційним судом встановлено те, що позивачем наведено поважні причини для поновлення строку звернення до суду з позовом про скасування п. 6 наказу Міністра оборони України «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України» № 289 від 22.08.2001 року відсутні.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви у зв'язку з відсутністю поважних причин на поновлення строку її подання.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням наведеного вважає, що строк на звернення до суду з адміністративним позовом позивачем не пропущено, оскільки про порушення своїх прав дізнався на підставі листа Адміністрації Президента України від 10.04.2018 року.

Оскільки, право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього, то враховуючи наведені вище мотиви, таке підлягає відновленню.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв'язку з чим ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати понесені сторонами розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року про повернення позовної заяви у справі № 0940/1271/18 скасувати та прийняти постанову, якою справу № 0940/1271/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України про скасування п. 6 наказу Міністра оборони України «Про головнокомандувачів видами Збройних Сил України» № 289 від 22.08.2001 року направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови виготовлено 11.04.2019 року