Справа № 420/6236/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6236/18
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними дії та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся з позовом до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі відповідач, Малиновське УПФ), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Малиновського УПФ № 1424 від 12.06.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком, зі зменшенням пенсійного віку на 10 (десять) років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 15.03.2018 року. Також позивач просив визнати протиправними дії Малиновського УПФ щодо відмови у призначенні пенсії та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком, зі зменшенням пенсійного віку на 10 (десять) років, відповідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 15.03.2018 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що відмова у призначенні пенсії є протиправною, оскільки відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986р., перебував у цей час в зоні відчуження, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986р. (категорія 2) серія НОМЕР_1 від 16.04.1993 року та має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2018 року № 1424 про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку 10 років, як особі, яка працювала у зоні відчуження з 01.07.1986 року по 31.12.1986 року не менше 5 календарних днів відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року в частині задоволених вимог - скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зазначив про те, що місто Димер, до якого позивач був відряджений під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не входить до 30-кілометрової зони відчуження. Також Малиновське УПФ вважає недоведеним той факт, що підчас виконання робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи позивач, перебуваючи у численних відрядженнях, знаходився у зоні відчуження.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року в частині відмови у задоволені частини позовних вимог скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо задоволення його позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії, оскільки суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який був би ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, та у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення виключав би необхідність повторного звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач, Малиновське УПФ посилалося на доводи ідентичні тим, що викладені в апеляційній скарзі та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга Малиновського УПФ не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга попова Ю.Ф. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986р., що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986р. (категорія 2) серія НОМЕР_1 від 16.04.1993 року.

15 березня 2018 року позивач звернувся до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі із заявою № 1424 та необхідними документами з проханням призначити пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку 10 років, як особі, яка працювала у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням № 1424 від 12.06.2018 року відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Відмова Малиновського УПФ мотивована тим, що згідно наданих документів позивач працював в м. Димер, яке не входить до зони відчуження (а.с. 24).

Вважаючи протиправним вказане рішення та дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, в тому числі, з того, що вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку є дискреційними повноваженнями Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду в м. Одесі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з положенням частини третьої статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами статті 55 цього Закону встановлені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України 25.11.2995 № 22-1, при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

Аналіз зазначених норм чинного законодавства свідчить, про те що для наявності у особи права на призначення пенсії із зменшенням на 10 років пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», така особа повинна довести факт своєї роботи у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Як встановлено судом першої інстанції, на підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та періоду роботи у зоні відчуження позивачем до заяви про призначення пенсії за віком були надані копії документів, а саме: 1) довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, 2) документи про місце проживання (реєстрації) особи, 3) заява про призначення/перерахунок пенсії, 4) паспорт/посвідка, 5) трудова книжка або документи про стаж, 6) диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, 7) документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС чи потерпілого, 8) посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС, 9) фотокартка (зворотній бік а.с. 30).

Доводи апеляційної скарги пенсійного органу стосовно того, що місто Димер, до якого позивач був відряджений під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не входить до 30-кілометрової зони відчуження, а тому, відповідно, - відсутні підстави для призначення позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

А тому, оскільки звернувшись до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач подав відповідачу документи, які підтверджують його особливий статус, відмова відповідача у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку є протиправною.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на тому, що належність позивача до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії сторонами не оспорюється, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, правом на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року (справа № 287/39/17), 22 серпня 2018 року (справа №289/193/17), 13 лютого 2019 року(справа №565/1228/17).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні позивачу пенсії та наявність підстав для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років на підставі ст. 55 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка працювала у зоні відчуження з моменту аварії з 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01 липня по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції було обрано неналежний спосіб захисту його порушеного права на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Колегія суддів погоджується із зазначеними доводами позивача та вважає за необхідне звернути увагу на тому, що під час обрання належного способу захисту порушеного права суду необхідно зважати на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно матеріалів справи позивачем були заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії, крім того позивач просив визнати протиправними дії пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Проте, за своїм змістом вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії та визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії є аналогічними, та мають на меті скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень та відновлення порушеного права на соціальний захист, що передбачений чинним законодавством України для певного кола осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Малиновського ОУПФ № 1424 від 12.06.2018 року щодо відмови у призначенні пенсії позивачу, згідно ст. 55 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, відповідно до ст. 55 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. А тому, в даному випадку застосування судом апеляційної інстанції зазначеного способу захисту права не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував наведеного та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, апеляційну скаргу Малиновського УПФ залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення, прийняте на підставі неправильного застосування норм матеріального права повністю і ухвалити нове судове рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №1424 від 12.06.2018 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дня звернення, тобто з 15 березня 2018 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Дата складення повного судового рішення 04.04.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.