Справа № 460/542/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2019 року м. Рівне №460/542/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 30.01.2019 та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 30.01.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2019 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. До вказаної заяви позивачем були додані, зокрема: посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3); довідка Комарівської сільської ради Маневицького району Волинської області №180 від 29.01.2019, якою підтверджується проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з дня народження по 01.09.1984, з 30.04.1987 по 01.06.1987, з 06.03.1989 по 24.02.1994, з 22.03.2018 по 29.01.2019 по даний час. Проте, відповідач відмовив йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, мотивуючи це тим, що загальний період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення складає 6 років 9 місяців 1 день та, відповідно, пенсій вік може бути зменшено лише на 3 роки. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки з 01.09.1984 по 30.04.1987 він навчався у Львівському електротехнікумі зв`язку. В період з 26.04.1986 (моменту аварії на Чорнобильській АЕС) по 31.07.1986 у нього були канікули та він, відповідно, проживав у себе вдома у селі Комарове, а тому він має право на початкову величину зниження пенсійного віку в розмірі 3 роки. Також, позивач зазначає, що з квітня 1994 року він з сім`єю прописався у м. Кузнецовськ Рівненської області, оскільки це було обов`язковою умовою для постановлення на квартирний облік з метою забезпечення житлом та набуття права на інші пільги. Разом з тим, фактично позивач з сім`єю більше проживав в с. Комарове, ніж у м. Кузнецовськ, оскільки в селі проживали його батьки, які у зв`язку з похилим віком потребували допомоги в обробітку землі, веденні селянського господарства та в побуті. Вказані обставини, як вказує позивач, можуть бути підтвердженні показаннями свідків. Таким чином, на думку позивача, він має право на зниження пенсійного віку загалом на 6 років. Також, позивач звернув увагу на те, що відповідно до загальнодоступної інформації, розміщеної на офіційних веб-сайтах Головних управлінь Пенсійного фонду України, про визначення віку виходу на пенсію жінок згідно з статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", жінкам, які мають право на зниження пенсійного віку на 6 років та народились в період з 01.10.1965 по 31.03.1966, вік виходу на пенсію становить 52 роки 6 місяців. З наведених підстав, просить задовольнити позовну заяву повністю.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрації 01.12.1992.

29.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Листом від 05.02.2019 за №262/С-15 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах. Свою відмову відповідач мотивував тим, що довідкою Комарівської сільської ради Маневицького району Волинської області від 29.01.2019 №180 підтверджується проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення протягом 5 років 10 місяців 29 днів. Згідно з записами в трудовій книжці, позивач працював в Маневицькому районному відділі зв`язку з 13.03.1989 по 26.12.1994. Таким чином, загальний період проживання та роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 6 років 9 місяців 1 день. Відтак, позивач має право на зниження пенсійного віку на 3 роки та набуде право на пенсію по віку лише після досягнення 57 років.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058), який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1058, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1058) передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1058 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону призначається одна пенсія за її вибором.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону №796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796, до якої, зокрема, додав:

- посвідчення громадянки, яка постійно працювала чи працює, або постійно проживала чи проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках (категорія 3) серії НОМЕР_1 , видане Рівненською облдержадміністрацією 01.12.1992;

- трудову книжку НОМЕР_2 ;

- довідка Комарівської сільської ради Маневицького району Волинської області від 29.01.2019 №180 (далі довідка №180), якою підтверджується проживання позивача в селі Комарове Маневицького району Волинської області з дня народження по 01.09.1984, з 30.04.1987 по 01.06.1987, з 06.03.1989 по 24.02.1994, з 22.03.2018 по 29.01.2019 по даний час.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, село Комарове Маневицького району Волинської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Довідкою №180 підтверджується проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення протягом 5 років 10 місяців 29 днів, в т.ч. станом на 01.01.1993 - 3 роки 9 місяців 26 днів.

Враховуючи, що позивач не проживав постійно в с. Комарове з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (тобто, з 26.04.1986) по 31.07.1986, він не має права на встановлення початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки.

При цьому, судом відхиляється посилання позивача на те, що під час навчання у Львівському електротехнікумі зв`язку в період з 26.04.1986 по 31.07.1986 у нього були канікули та він, відповідно, проживав у себе вдома у селі Комарове, оскільки на підтвердження вказаних обставин останнім не було надано суду жодних доказів.

Згідно з записами в трудовій книжці, позивач працював в Маневицькому районному відділі зв`язку з 13.03.1989 по 26.12.1994.

Вказаний період роботи, за виключенням періоду проживання, підтвердженого довідкою №180, також повинен бути врахований при визначені права позивача на зменшення пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону №796.

Таким чином, до періоду проживання, підтвердженого довідкою №180, необхідно додати період роботи позивача з в Маневицькому районному відділі зв`язку з 25.02.1994 по 26.12.1994, тобто 10 місяців 1 день.

З огляду на вказане, загальний період проживання та роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 6 років 9 місяців 1 день, а тому в силу вимог ст.55 Закону №796 він має право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

Посилання позивача на ту обставину, що з 1994 року він з сім`єю був лише прописаний в м. Кузнецовськ, а фактично проживав в с. Комарове, що може бути підтверджено показаннями свідків, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Відповідно до ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що чинне законодавство не містить заборони для осіб фактично проживати в іншому місці, відмінному від місця реєстрації.

Тому, суд погоджується з доводами позивача про те, що реєстрація його місця проживання з 05.04.1994 по 28.04.1995, з 05.05.1995 по 22.03.2018, з 29.01.2019 по 07.02.2019 у м. Вараш (до 2016 року м. Кузнецовськ), що підтверджується довідками Відділу реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради від 07.02.2019 №926//03, №927//03, не може свідчити про те, що позивач дійсно фактично проживав в м. Вараш протягом періодів, визначених вказаними довідками.

Разом з тим, суд наголошує, що пунктом 2.1 Порядку №22-1 чітко визначений обов`язок громадянина, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС та бажає щоб йому призначили пенсію зі зниженням пенсійного віку, надати територіальному органу Пенсійного фонду довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органом місцевого самоврядування (підприємством, установою, організацією).

Можливість підтвердження факту постійного проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення на підставі показань свідків Порядок №22-1 не передбачає.

При цьому, суд зауважує, що за правилами ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування (в даному випадку, право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку має бути підтверджено довідкою про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення), не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, будь яких письмових доказів на підтвердження того, що з 1994 року протягом періодів, що не охоплюються довідкою №180, позивач дійсно проживав в с. Комарове, останнім як відповідачу разом з заявою про призначення пенсії, так і суду разом з позовною заявою надано не було та судом в ході судового розгляду не встановлено.

Враховуючи, що на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач досяг віку 53 роки 2 місяці 20 днів та він має право на зниження пенсійного віку на 3 роки, суд прийшов до висновку про те, що відповідач правомірно відмовив останньому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що відповідно до загальнодоступної інформації, розміщеної на офіційних веб-сайтах Головних управлінь Пенсійного фонду України, про визначення віку виходу на пенсію жінок згідно з статтею 55 Закону №796, жінкам, які мають право на зниження пенсійного віку на 6 років та народились в період з 01.10.1965 по 31.03.1966, вік виходу на пенсію становить 52 роки 6 місяців.

Однак, суд зауважує, що обов`язковою умовою для призначення відповідній категорії жінок пенсії після досягнення ними віку 52 роки 6 місяців є набуття ними права на зниження пенсійного віку на 6 років згідно з ст.55 Закону №796.

Разом з тим, в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про відсутність в позивача права на зниження пенсійного віку на 6 років згідно з ст.55 Закону №796.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи.

При цьому, доводи та обґрунтування позивача не спростовують правомірності поведінки відповідача та не дають суду підстав для висновку про допущення останнім протиправної бездіяльності.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовної заяви належить відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 263 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 );

2) відповідач - Володимирецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (34300, Рівненська обл., смт. Володимирець, вул. Соборна, 28, ).

Повний текст рішення складений 12 квітня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.