Справа № 303/539/19
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Львів№ 857/3739/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника відповідача Волинської В. І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2019 року (рішення ухвалено у м. Мукачево судом у складі головуючого судді Довжанин В. М., повний текст рішення виготовлений 01 лютого 2019 року) у справі № 303/539/19 за адміністративним позовом Мукачівського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року Мукачівський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Позивач просив продовжити строк тримання громадянина Грузії ОСОБА_2 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на 6 місяців з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2019 року позов задоволено.

Продовжено строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на шість місяців з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішення суду першої інстанції через свого представника - адвоката Волинську В. І., оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи є відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця.

Апелянт вважає, що він повністю надав інформацію про себе, країна походження відповідача також надала інформацію щодо нього. Суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі, не дав належної оцінки зазначеним обставинам, тому помилково задовольнив вимоги міграційного органу та продовжив строк затримання відповідача.

Задоволення адміністративного позову позбавило його можливості залишити пункт тимчасового перебування з метою оформлення документів, що дають право на тимчасове проживання на території України.

Відповідач, як він вважає, є особою без громадянства, оскільки мав паспорт зразка колишнього СРСР, який втратив, у зв'язку з чим не зміг отримати новий паспорт та не приймав громадянство жодної новоутвореної держави після розпаду СРСР. Він прибув в Україну на постійне проживання в 1992 році. На той час не було жодних обмежень щодо пересування між країнами колишнього СРСР та не було жодних особливих умов залишення на проживання на території України, тому він не порушував правил перебування на території України.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позивачу в задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка апеляційну скаргу підтримала, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що строк затримання громадянина Грузії ОСОБА_2 необхідно продовжити з метою надання можливості позивачу забезпечити ідентифікацію особи відповідача та примусового його видворення за межі території України.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку вказаним відносинам, враховує таке.

З копії постанови ГУ ДМС у Закарпатській області Серії ПН МЗК № 030569 про накладення адміністративного стягнення від 04.11.2017 видно, що відповідач порушив правила перебування іноземних громадян на території України, а саме - частину 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

В постанові зазначено, що 04.11.2017 в м. Мукачево Закарпатської області виявлено громадянина Грузії ОСОБА_2, який з 19.05.2006 без належної правової підстави перебуває на території України та ухилявся від виїзду з території України.

В 1997 році відповідач був засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі до 2006 року.

07.11.2017 головним спеціалістом Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_4 винесено рішення № 6 про примусове повернення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_2 та зобов'язано його покинути територію України у термін до 05.12.2017.

З копії листа № 4853 начальника Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_5 від 30.12.2017 видно, що з метою здійснення контролю за фактичним виконанням рішення Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про примусове повернення з України від 07.11.2017 № 6 громадянина Грузії ОСОБА_2, який зобов'язаний був покинути територію України до 05.12.2017, начальник підрозділу міграційної служби просив підтвердити факт перетину Державного кордону України відповідачем.

Згідно копії листа заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області ОСОБА_6 від 16.01.2018, дані щодо перетину кордону стосовно громадянина Грузії ОСОБА_2 в підсистемі «АРКАН-ДМС» відсутні.

Зазначені обставини підтверджуються висновками Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, які містяться в його постанові від 02.02.2018 в справі № 2а/303/47/18.

02.02.2018 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області було прийнято рішення про затримання громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

На виконання вищевказаного рішення, яке набрало законної сили, відповідача було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

З метою вжиття заходів щодо ідентифікації відповідача та отримання документів щодо його громадянської належності, ГУ ДМС України в Закарпатській області направлялись до Посольства Грузії в Україні та до Департаменту консульської служби МЗС України запити з проханням надати інформацію стосовно належності відповідача до громадянства Грузії.

У відповідь на запит позивача від 18.04.2018 № 2101.4-4428/21.3-18 Посольством Грузії в Україні надано відповідь № 60/23490 від 31.05.2018, згідно якої, відповідач не вважається громадянином Грузії.

Після отримання листа № 60/23490 від 31.05.2018, ГУ ДМС України в Закарпатській області повторно направило до Посольства Грузії в Україні запит від 16.07.2018 № 2101.4.2-9173/21.3-18 щодо підтвердження належності відповідача до громадянства Республіки Грузія.

Станом на момент розгляду справи судом, відповідь на вищевказаний запит не отримано.

30.07.2018 рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, яке набрало законної сили, продовжено строк затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі України на 6 місяців.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зазначені в частині 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України умови є самостійними підставами продовження строку затримання іноземців чи осіб без громадянства.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, а також при неодержанні інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Як зазначалося вище, листом від 18.04.2018 ГУ ДМС України в Закарпатській області просило Посольство Грузії в Україні перевірити належність відповідача до громадянства Республіки Грузія. Посольством Грузії в Україні надано відповідь № 60/23490 від 31.05.2018, згідно якої, відповідач не вважається громадянином Грузії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ГУ ДМС України в Закарпатській області одержало інформацію з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства, а отже відсутні підстави для повторного запиту та продовження строку затримання відповідача.

Повторне звернення органу ДМС до Посольства Грузії в Україні не є підставою для продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства, оскільки таке звернення в силу того, що було отримано відповідь на попереднє звернення, не викликалося необхідністю.

Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач надав усю наявну інформацію про себе, а позивачем не надано доказів того, що відповідач відмовився співпрацювати під час процедури його ідентифікації.

Так, відповідач повідомив позивача про втрату паспорта зразка СРСР під час відбування покарання у період з 1997 по 2006 рік.

Позивачем не вчинялось вичерпних дій з метою з`ясування обставин втрати відповідачем паспорта зразка СРСР та ідентифікації його особи.

Зокрема, не встановлено суд, який виніс вирок, на підставі якого відповідач відбував покарання, не встановив місця позбавлення волі, де відповідач таке покарання відбував, шляхом надсилання відповідних запитів не перевірив можливого місця знаходження паспорта відповідача, що має важливе значення для встановлення його особи та визначення його правового статусу як громадянина.

Оскільки органами ДМС України не вживалися всі можливі заходи з метою ідентифікації та забезпечення видворення відповідача та з огляду на відсутність умов, передбачених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, шо рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного та належного з'ясування усіх обставин справи, що є підставою для його скасування та прийняття постанови про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 289, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2019 року в справі № 303/539/19 скасувати та прийняти постанову, якою позивачу у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський