Справа № 264/756/19
Суддя: Мирошниченко Ю. М.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/756/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2019 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мирошниченка Ю.М.,

за участю секретаря Конівченко Ю.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 та Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі УПП) з приводу рішення субєкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить скасувати постанову інспектора роти № 4 батальйону УПП в Донецькій області ОСОБА_4 про накладення на нього адміністративного стягнення за те, що він начебто 22.01.2019 року о 12 годині 30 хвилин на пр. Нікопольському (Бойко) в м. Маріуполі, керуючи транспортним засобом, на регульованому перехресті, повертаючи праворуч, не дав дорогу пішоходу, який перетинав проїзну частину, чим порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього ружу України (далі ПДР), вчинивши правопорушення, передбачене 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Заперечує обставини, наведені в оскаржуваній постанові, посилається на відсутність доказів його вини та процесуальні порушення, допущені відповідачем, який у даній ситуації зобовязаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідачка ОСОБА_4 до суду не зявилась, надала відзив на позов у якому наполягала на правомірності оскаржуваного рішення, що ухвалене на підставі обєктивно зясованих обставин правопорушення, з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Просила розглянути справу за її відсутності, у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачів позов не визнає, стверджує, що вина позивача у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП доведена, дії інспектора правомірні.

Позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та іншими процесуальними джерелами, зазначеними в ст. 251 КУпАП.

Згідно з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 22.01.2019 року о 12 годині 30 хвилин на пр. Нікопольському в м. Маріуполі, керуючи транспортним засобом, на регульованому перехресті, повертаючи праворуч, не дав дорогу пішоходу, який перетинав проїзну частину проспекту, чим порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України, на підставі чого був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду перехресть.

Відповідно до п. 16.2 ПДР, у порушенні вимог якого визнано винним позивача, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Згідно з п. 1.10 ПДР дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Учасником дорожнього руху, серед інших, є пішохід (п. 1.5 ПДР).

Отже про порушення водієм п. 16.2 ПДР може свідчити зміна напрямку або швидкості руху пішохода, який переходять проїзну частину. Якщо ж, поворот праворуч або ліворуч не призводить до зміни напрямку чи швидкості руху пішохода, тобто не створює для нього перешкод у русі, підстави вважати, що водій не дотримався вимог п. 16.2 ПДР відсутні.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Наданий відповідачем відеозапис не дозволяє поза розумним сумнівом зробити неспростовний висновок про те, що пішохід змушений був змінити напрямок або швидкість свого руху внаслідок дій позивача.

Твердження відповідача про те, що позивач після його зупинки представниками поліції визнавав факт вчинення правопорушення дослідженими судом відеоматеріалами не підтверджується.

Таким чином, відповідачами не доведено порушення позивачем вимог п. 16.2 ПДР, у звязку з чим постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною першою статті 222 КУпАП визначено, що справи про адміністративні правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП розглядають та накладають стягнення органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Вказана правова норма, на відміну від норми частини першої цієї статті, не містить гіпотези щодо оспорювання особою, що притягується до адміністративної відповідальності, допущеного правопорушення і адміністративного стягнення, а тому відповідачем цілком правомірно розглянуто справу про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не звільняє працівника поліції від дотримання загальної процедури проведення такого розгляду, передбаченої статтями 278, 279 КУпАП із можливістю реалізації прав особи (ст.268 КУпАП), що притягається до адміністративної відповідальності. Проте у звязку із обмеженим часом при розгляді справи поліцейським за місцем вчинення правопорушення реалізація певних прав особою, що притягається до адміністративної відповідальності, та здійснення деяких елементів порядку мають певні відмінності і підлягають скороченню у часі.

Таким чином, права, якими наділений позивач, в тому числі право подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення.

Відтак, позивач мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу в межах скороченого провадження, але жодних клопотань з цього приводу, як свідчить наданий відповідачем відеозапис, позивач не заявив, обмежившись твердженням про невинуватість і вимогою скласти протокол про адміністративне правопорушення та розглянути його за місцем дислокації підрозділу поліції.

Вимоги частини пятої статті 258 КУпАП дійсно зобовязують уповноважену посадову особу скласти протокол про адміністративне правопорушення у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, але це правило не стосується випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, що мало місце в даному випадку.

Посилання позивача на рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення є недоречним, оскільки Законом України № 596-VIII від 14.07.2015 року суттєво змінені положення ст. 258 КУпАП, яка не була предметом розгляду Конституційного Суду України в чинній редакції.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат адвокатом надано:

- угода про надання юридичних послуг від 25.01.2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_5 уклали угоду про надання юридичних послуг в інтересах ОСОБА_1 у якості захисника (повноваження відповідно до ст. 48 КПК України), в якості представника (повноваження відповідно до ст. 44 ЦПК України) по цивільній справі про оскарження постанови НК №641757;

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2;

- акт виконаних робіт, в якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили обсяг наданих робіт (консультація 1 год. 250 грн., аналіз діючого законодавства, що регулює спір 1 год. 250 грн., підготовка та складання позовної заяви 2 год. 500 грн.) та оплату наданих послуг у розмірі 1000,00 грн.;

- договір про надання юридичної (правової) допомоги та представництва законних інтересів від 25.01.2019 року, пунктом 2.1. якого визначено, що ціна договору складається з гонорару в розмірі не менш ніж 500 грн. за 1 годину роботи та суми витрат, що відображені в акті прийому-передачі роботи;

- попередній розрахунок обсягу виконаних робіт з надання правової допомоги, а саме: ознайомлення з матеріалами справи 1 год. - 500 грн., участь в судовому засіданні в суді першої інстанції 3 год. 1500 грн., підготовка та складання апеляційної скарги 3 год. 1500 грн., участь в суді апеляційної інстанції 1 год. 500 грн., загалом 4000 грн.;

- акт виконаних робіт з надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_2 по адміністративній справі № 264/756/19 з якого вбачається, що вони підтвердили обсяг наданих робіт (консультація 1 год. 250 грн., аналіз діючого законодавства, що регулює спір 1 год. 250 грн., підготовка та складання позовної заяви 1 год. 500 грн., підготовка та участь у судових засіданнях суду 1-ї інстанції 3 години 1500 грн., підготовка до дебатів та участь у них 1 година 500 грн.) та оплату наданих послуг у розмірі 3500 грн;

- квитанція про сплату юридичних послуг (правової допомоги) від 11.04.2019 року, згідно із якою від ОСОБА_1 за надання юридичної допомоги по адміністративній справі 264/756/19 у суді 1 інстанції отримано адвокатом ОСОБА_2 3500 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір, тому суд, керуючись положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України, стягує з відповідача на відшкодування понесених позивачем судових витрат 1000 грн., вважаючи таку суму співмірною складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг і витраченому для цього часу, впливу вирішення справи на репутацію позивача та публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд не приймає посилання відповідача на обов'язковість ведення адвокатом ОСОБА_6 обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору.

Керуючись ст. ст. 2, 132, 134, 139, 243-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 та Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі УПП) з приводу рішення субєкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову серії НК № 641757 від 22.01.2019 року, винесену інспектором роти №4 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Першого адміністративного апеляційного суду через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко