Справа № 826/17007/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 квітня 2019 року № 826/17007/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві
прозобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

31.10.2016 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, у якому просив зобов'язати державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Лебедєву Людмилу Юріївни зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, який був накладений ВДВС Солом'янського управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчих проваджень №24373825, №34955295 та 34955389.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 01.09.2010 між ним і ОСОБА_3 був укладений Договір позики грошей, за яким позивач передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 484 000,00 грн. У забезпечення виконання даного Договору позики укладено Договір іпотеки від 01.09.2010, за яким Іпотекодавець (ОСОБА_3) передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. За даним Договором Іпотекодержателем є ОСОБА_1.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договором позики, у ОСОБА_1 виник намір задовольнити свої вимоги за рахунок іпотеки. Однак, йому стало відомо, що державний виконавець ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Лебедєва Л.Ю. наклала арешт на квартиру АДРЕСА_1 в рамках виконавчих провадженнях за №№24373825, 34955295 та 34955389.

Оскільки дане обтяження унеможливлювало реалізацією Іпотекодержателем права щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, позивач звертався до державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Лебедєвої Л.Ю. з вимогою про зняття арешту з предмета іпотеки, однак, у зв'язку з відсутністю визначених законодавством дій з боку державного виконавця та відсутності відповіді про задоволення клопотання або його відмову позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.11.2016 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 №4903та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/17007/16 та вказану справу 07.11.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2017 прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції (далі по тексту - КАС України), визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно пункту 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв'язку з ненаданням відповідачем на вимогу суду матеріалів виконавчих проваджень №№24373825, 34955295 і 34955389.

18.05.2018 представником відповідача подано пояснення, в яких він зазначає, що зазначені виконавчі провадження направлені до ВДВС Обухівського МРУЮ за територіальною належністю (місце реєстрації та роботи боржника).

28.09.2018 представником позивача подано пояснення до суду та клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з очікуванням відповіді на адвокатський запит від Обухівського МВДВС ГТУЮ у Київській області щодо наведених виконавчих проваджень.

Ухвалою суду від 14.09.2018 витребувано від Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області копії матеріалів виконавчих проваджень №№ 24373825, 34955295, 3955389.

19.12.2018 на підставі ч.9 ст.205 КАС України суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

14.02.2019 представником позивача подано клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами справи та надані для приєднання до матеріалів справи: лист Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в якому зазначено, що згідно наданої Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зазначені виконавчі провадження на примусове виконання до відділу не надходили та не перебувають.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.09.2010 між ОСОБА_4, що діяв від імені і в інтересах ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) укладено Договір позики грошей, за умовами якого Позикодавець при укладені цього договору передав у власність Позичальнику строком до 01.03.2011 грошові кошти в розмірі 484000,00 грн, що за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Києва складає 60500,00 доларів США.

В пункті 7 Договору зазначається, що якщо Позичальник не поверне позичені гроші до вищевказаного строку або пропустить одну з виплат, то Позикодавець має право пред'явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України.

В цей же день між ОСОБА_4, що діяв від імені і в інтересах ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки, яким забезпечувалось виконання зобов'язання, що виникло у Іпотекодавця, на підставі договору позики, посвідченого 01.09.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстровим №1981.

Згідно підпункту 1.2 у забезпечення виконання зобов'язань за основним договором Іпотекодавець передає в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, надалі - «Предмет іпотеки».

Сторони оцінили Предмет іпотеки в суму 484000,00 грн (п.2.1 Договору іпотеки).

У відповідності до підпункту 5.2 Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов'язання або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання в не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати стягнення на Предмет іпотеки.

Підпунктом 5.3 цього ж Договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за основним договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язку оплати нотаріальних дій на Іпотекодавця.

Як встановлено судом на підставі наявних у справі доказів і даних Єдиного державного реєстру судових рішень, виконавче провадження 34955295 відкрито постановою 31.10.2012 з примусового виконання виконавчого листа №2609/8036 від 27.08.2012, виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» заборгованості у розмірі 158542,32 грн.

У цьому ж виконавчому провадженні державним виконавцем винесено наступні постанови:

- 31.10.2012 про звернення стягнення на майно боржника;

- 07.11.2012 про стягнення з боржника виконавчого збору;

- 13.11.2013 про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій;

- 13.11.2013 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме «Згідно відповіді на запит Головного управління земельних ресурсів за боржником земельні ділянки не обліковуються, згідно відповіді на запит УДАІ м. Києва за боржником зареєстровані транспортні засоби, на які державним виконавцем накладено арешт та оголошено в розшук. Згідно акту державного виконавця боржника, за адресою, вказаною у виконавчому документі не розшукано, майна на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2008 квартира АДРЕСА_1 продана ОСОБА_7 Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за боржником. Згідно відповіді на запит Адресного бюро м. Києва боржник зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, що територіально дноситься до ВДВС Обухівського МРУЮ.» та направлено для подальшого виконання до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області.

У виконавчому провадженні .10.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2609/8036 від 27.08.2012, виданого Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» заборгованості у розмірі 168078,06 грн.

Також, державним виконавцем у зазначеному виконавчому провадженні винесені наступні постанови:

- 31.10.2012 про звернення стягнення на майно боржника;

- 07.11.2012 про стягнення з боржника виконавчого бору;

- 04.02.2013 про розшук майна боржника, а саме транспортних засобів зареєстрованих за боржником на праві приватної власності;

- 14.02.2013 про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з розшуком транспортних засобів боржника;

- 13.11.2013 про поновлення виконавчого провадження;

- 13.11.2013 про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій;

- 13.11.2013 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», з аналогічних обставин, що слугували підставою для закриття виконавчого провадження 34955295 та направлено для подальшого виконання до Обухівського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області.

Стосовно виконавчого провадження 24373825 Солом'янським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві суду повідомлено наступне:

- 11.02.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №3-5056-1 від 24.12.2010, виданої Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 штрафу на користь держави у розмірі 510,00 грн;

- 12.09.2011 винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- 29.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору;

- 29.12.2012 винесена постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій;

- 29.12.2012 - постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме «В результаті вжитих державним виконавцем заходів з'ясовано, що ОСОБА_3 згідно витягу ДПІ України працює у Відділі освіти Обухівської РДА, де відповідно до даних ЄДР знаходиться за адресою м. Обухів, Київська область, вул. Радянська, 7, що територіально відноситься до ВДВС Обухівського МУЮ» та направлено для подальшого виконання.

При цьому, як вбачається з рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03.05.2012 у справі №2609/8036/12, на підставі якого видані виконавчі листи, на виконання яких відкриті виконавчі провадження 34955389 і 34955295, предметом дослідження у судовій справі була заборгованість ОСОБА_3 перед ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № 45-313/08-А від 24.01.2008, відповідно до якого позивач (ВАТ Банк «Фінанси та Кредит») надав відповідачу (ОСОБА_3.) кредит на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності за цільовим призначенням: для придбання автомобіля TOYOTA RAV 4, 2007 року випуску, у розмірі 178 470,00 грн, з кінцевим терміном погашення до 23.01.2015 з оплатою за процентними ставками, встановленими договором.

Солом'янським районним судом м. Києва підчас розгляду справи за позовом ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 було встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань відповідача по кредитному договору між банком та позичальником 24.01.2008 був укладений Договір застави транспортного засобу, згідно з умовами якого відповідачем, який є Заставодавцем, було передано Позивачу, який є Заставодержателем, в заставу наступне майно: автомобіль марки TOYOTA, модель RAV 4, тип - легковий універсал, 2007 року випуску, колір чорний, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований УДАІ ГУМВС України в м. Києві 22.01.2008.

Судовим рішенням у вказаній справі, крім іншого, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором, яка включає в себе 129 125,36 грн - за основним боргом та 38 952,70 грн - по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами, а всього стягнути 168 078,06 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 158 542,32 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, щомісячної комісії.

Наведені обставини вказують на те, що виконання зобов'язань ОСОБА_3 було забезпечено за умовами договору переданим у заставу транспортним засобом.

Що стосується виконавчого провадження 24373825, воно було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Солом'янського районного суду міста Києва з примусового виконання постанови від 24.10.2010 у справі 3-5056-1 про стягнення з ОСОБА_3 штрафу на користь держави у розмірі 510,00 грн.

Згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, до даного реєстру внесено інформацію про накладення арешту на все майно боржника (ОСОБА_3.):

- у ВП 24373825 постановою ВДВС Солом'янського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.09.2011, об'єкт обтяження - все нерухоме майно;

- у ВП 34955295 постановою ВДВС Солом'янського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2012, об'єкт обтяження - все нерухоме майно;

- у ВП 34955389 постановою ВДВС Солом'янського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2012, об'єкт обтяження - все нерухоме майно.

15.03.2013 року позивач звернувся до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві із клопотанням, в якому просив зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, яка являється предметом іпотеки за Договором іпотеки від 01.09.2010.

Однак, відповідач належних дій не вчинив і на момент розгляду справи по суті арешт на спірне майно не знятий.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд, при вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача, враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку» у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 за №898-IV (далі - Закон №898) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами 6 і 7 статті 3 Закону №898 у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Крім того, положеннями статті 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 37 Закону №898 визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором (стаття 9 Закону №898).

За приписами абзацу 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 за № 1952-IV обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 за №606-XIV (далі - Закон №606) заходами примусового виконання рішень є, в тому числі, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Відповідно до статті 52 Закону №606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (описі), вилученні та примусовій реалізації. Отже, арешт (опис) майна є однією із стадій звернення стягнення на майно боржника.

Статтею 57 Закону №606 передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту.

Звернення державним виконавцем стягнення на заставлене майно врегульовано статтею 54 Закону №606. В ній зазначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина 8). Стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя (частина 1). Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (частина 3). Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (частина 4).

Верховний Суд України у своєму листі від 01.02.2015 «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна», висловив таку правову позицію щодо вирішення спорів про звільнення майна, яке є предметом іпотеки, з-під арешту, накладеного державним виконавцем у процесі здійснення виконавчого провадження: «Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим статтею 60 Закону №606-ХІV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до частини 5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

У силу положень статті 54 Закону №606-ХІV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Згідно із частиною 4 цієї норми заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у випадках, передбачених частиною 3 статті 54 цього самого закону. Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Ураховуючи наведене, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі №898-ІV (стаття 1), позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених частиною 3 статті 54 Закону №606-ХІV.

… Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону №898-ІV убачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки».

Аналізуючи норми діючого законодавства суд приходить до висновку, що права позивача порушені, оскільки він позбавлений права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Також, відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, бездіяльністю відповідача порушуються інтереси позивача, що надає право суду зобов'язати виконавчий орган зняти арешт з майна боржника, накладеного в межах виконавчих проваджень ВП №№ 24373825, 34955295 і 34955389, відповідно наявні законні підстави для задоволення вимог позивача шляхом покладення на відповідача обов'язку звільнити з-під арешту об'єкт нерухомого майна боржника ОСОБА_3, а саме: квартиру АДРЕСА_1, накладений відповідними постановами постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у ВП №№24373825, 34955295, 34955389.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із задоволенням позову підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, який був накладений постановами:

- у ВП 24373825 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.09.2011;

- у ВП 34955295 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2012;

- у ВП 34955389 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.10.2012.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_4) судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (код ЄДРПОУ - 35008087, адреса: 03036, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 76-А).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська