Справа № 200/11689/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року справа №200/11689/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі №200/11689/18-а (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дії протиправними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника; скасувати рішення відповідача від 02.10.2018 року про відмову в призначенні пенсії; зобов'язати відповідача призначити пенсію в зв'язку з втратою годувальника.

В обґрунтування позову зазначила, що пенсійним органом відмовлено в призначенні пенсії в зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, а саме 25 років.

Рішення про відмову у призначенні пенсії є незаконним, оскільки право позивача на пенсію не може бути обмежено з формальних підстав, а не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи у ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» з 01.10.2016 по 28.09.2018 років суперечить діючому законодавству України та порушує конституційні права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Скасовано рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02.10.2018 року № 381 «Про відмову в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника»

Зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника від 28.09.2018 року № 2838 з урахуванням висновків суду, наданих у судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позову, прийняти в цій частині постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що вимоги про наявність страхового стажу у заявника не застосовуються для призначення пенсії в зв'язку з втратою годувальника.

Таким чином, позивач має право на призначення цього виду пенсії, тому необхідно зобов'язати відповідача призначити цей вид пенсії позивачу.

Сторони до судового засідання не з'явились, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила таке.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 21.11.1982 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, згідно свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.13).

ОСОБА_2 отримував пенсійні виплати за віком (а.с.11), 09.03.2010 року чоловік позивача помер (а.с.19).

28.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку із втратою годувальника (а.с.34-35).

Рішенням заступника начальника Торецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02.10.2018 року № 381 «Про відмову в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника» ОСОБА_1 відмовлено у призначенні даної пенсії.

Підставою відмови зазначено недостатність у позивача страхового стажу для призначення пенсії за віком у зв'язку з втратою годувальника, а саме 25 років.

Страховий стаж позивача, який обчислений по трудовій книжці та даним персоніфікованого обліку, складає 24 роки 07 місяців 06 днів.

При цьому, Торецьким ОУПФУ не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 23.09.1980 року по 21.11.1980 року, та як запис до трудової книжки внесено з порушенням пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.93 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 року № 110. Так, дата звільнення з роботи дописано іншою ручкою.

Також відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період роботи на ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» з 01.10.2016 року по 28.09.2018 року у зв'язку з відсутністю сплати підприємством страхових внесків відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.15).

Як свідчать записи в трудовій книжці ОСОБА_1 у період з 23.09.1980 року по 21.11.1980 року працювала на Донецькому бавовняно-паперовому комбінаті, з 16.01.2002 року по теперішній час працює у ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» (а.с.17-18).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов та відмовляючи в задоволенні вимог про зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію по втраті годувальника, виходив з того, що питання призначення пенсій є дискреційними повноваженнями пенсійного органу.

Оцінка суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності (….)

Як визначено п.1 ч.2 ст.36 зазначеного Закону непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

На підставі ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення вказаного віку право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Таким чином, позивачу ОСОБА_1 для призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника необхідно бути непрацездатною - досягти пенсійного віку.

ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, визначеного ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перебувала на утриманні у чоловіка, який на день смерті мав необхідний страховий стаж.

При цьому страховий стаж позивача не має значення для призначення цього виду пенсії. Страховий стаж повинен мати годувальник на день смерті, який є необхідним йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Крім зазначеного, суд вважає необхідним зазначити таке.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

На підставі п.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

На підставі ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обовязок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону).

За таких обставин період стажу позивача з 01.10.2016 року по 28.09.2018 року повинен бути зарахований до страхового стажу, оскільки несвоєчасне перерахування страхових внесків підприємством не може впливати на право заявника на призначення пенсії.

Суд наголошує, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов'язків підприємством щодо сплати страхових внесків. Крім того, з заробітної плати позивача щомісячно утримувалась сума страхових внесків у спірний період.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не врахував в страховий стаж період роботи позивача з 01.10.2016 року по 28.09.2018 року на ВП «Шахта «Торецька» Державного підприємство «Торецьквугілля».

Як передбачено ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання подання документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюються Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно п. 4.7. Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Таким чином, в зв'язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника ПФУ зобов'язане перевірити, зокрема, наявність підстав для призначення пенсії. У разі прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, ПФУ повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

Підставою для неврахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 23.09.1980 року по 21.11.1980 року на Донецькому бавовняно-паперовому комбінаті зазначено порушення п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме - запис дати звільнення позивача з роботи дописано іншою ручкою.

Проте, підставою для призначення пенсії є наявність пенсійного віку, страхового стажу, необхідного розміру тощо, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже, не зараховуючи період роботи позивача з 23.09.1980 року по 21.11.1980 року через не заповнення трудової книжки однією ручкою не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника при наявності досягнення позивачем пенсійного віку, також протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 23.09.1980 року по 21.11.1980 року на Донецькому бавовняно-паперовому комбінаті та з 01.10.2016 року по 28.09.2018 року на ВП «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля», що обумовлює скасування рішення № 381 від 02.10.2018 року, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, оскільки підстави для його прийняття є протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію у зв'язку з втратою годувальника суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії (переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд першої інстанції правильно зобов'язав відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.09.2018 року №2838.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, визначаючи необхідною підставою для призначення позивачу пенсії в зв'язку з втратою годувальника наявність у неї страхового стажу, неправильно застосував норми матеріального права, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги та зміну судового рішення в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Як визначено п. 3 ч.6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі №200/11689/18-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі №200/11689/18-а - змінити в мотивувальній частині щодо необхідності наявності у ОСОБА_1 відповідного страхового стажу для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, виклавши її в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі №200/11689/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 09 квітня 2019 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова