Справа № 320/6317/18
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 року № 320/6317/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд: - визнати дії Києво-Святошинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області неправомірними щодо невиплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2018 по 31.08.2018; - зобовязати Києво-Святошинське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з 01.04.2018 по 31.08.2018 в сумі 36575,35 грн.; - зобов'язати Києво-Святошинське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання даного рішення законної сили; - допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком та з 26.02.2018 зареєстрований та взятий на облік як внутрішньо переміщена особа в Управлінні соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області. З квітня 2018 року йому припинено виплату пенсії. Позивач зауважив, що з метою зясування обставин щодо невиплати йому пенсії його представник звернувся до відповідача з адвокатським запитом про надання інформації щодо підстав припинення виплати йому пенсії. Однак, відповідач повідомив, що борг по пенсії в сумі 36575,35 грн. за період з 01.04.2018 по 31.08.2018 нарахований та включений в додаткові відомості буде виплачуватись на умовах окремого Порядку, який розроблений і погоджується Кабінетом Міністрів України.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо не виплати пенсії в зазначений період протиправними та такими, що порушують його конституційні права на пенсійне забезпечення.

Відповідач подав до суду відзив в якому зазначив, що борг в сумі 36575,35 грн. за період з 01.04.2018 по 31.08.2018 нарахований та включений в додаткові відомості. Стверджує, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та будуть виплачені на умовах окремого порядку, який розроблений та погоджується Кабінетом Міністрів України, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Натомість, на виконання вимог ухвали суду надав копію пенсійної справи позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом серії ВВ №694899, виданим Пролетарським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 09 лютого 1999 року.

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням №102073, копія якого наявна в матеріалах справи.

26 лютого 2018 року позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 26.02.2018 №.

Відповідно до вищевказаної довідки, фактичним місцем проживанням позивача є АДРЕСА_1.

17 жовтня 2018 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації, в якому просив надати інформацію щодо підстав припинення виплати пенсії позивачу.

Листом від 22.10.2018 №579/П-03 відповідач повідомив, що після надходження паперової та електронної пенсійної справи позивача з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Маріуполя Донецької області, Києво-Святошинським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області прийнято її на облік з 01.04.2018 (з дати її припинення за попереднім місцем проживання). Згідно довідки № від 26.02.2018 ОСОБА_1 встановлено статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Києво-Святошинській райдержадміністрації №9 від 01.03.2018 ОСОБА_1 було поновлено виплату пенсії з 01.04.2018. Виплата місячного розміру пенсії ОСОБА_1 проведиться на рахунок, який відкритий у філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ "Ощадбанк" 16 числа.

У даному листі відповідач повідомив, що борг в сумі 36575,35 грн. за період з 01.04.2018 по 31.08.2018 нарахований та включений в додаткові відомості.

При цьому, відповідач у вказаному листі додатково зазначив, що відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та будуть виплачуватись на умовах окремого Порядку, який розроблений і погоджується Кабінетом Міністрів України.

Однак, не погоджуючись із такими діями відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії за період з 01.04.2018 по 31.08.2018, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон України №1058) цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 3 статті 4 Закону України №1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Вимогами статті 5 Закону України №1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За приписами частини першої статті 47 Закону України №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону України №1058 передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ розширеному тлумаченню не підлягає та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону України №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Судом встановлено, що пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося та самим відповідачем визнано наявність заборгованості з виплати пенсії за період з 01.04.2018 по 31.08.2018 у сумі 36575,35 грн.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність припинення виплати пенсії ОСОБА_1, посилається норми Постанови Кабінету Міністрів України №335 "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365", яким визначено порядок призначення виплат внутрішньо-переміщеним особам.

Однак, як свідчить аналіз положень Закону №1058, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Разом із тим, наявність передбачених статтею 49 Закону України №1058 підстав для припинення виплати пенсії позивачу відповідач не наводить.

Доводи відповідача з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на постанову Кабінету Міністрів України №335, суд вважає безпідставним, оскільки Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" має вищу юридичну силу.

Суд зазначає, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, припиняючи виплату пенсії позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.04.2018 по 31.08.2018 було здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 по справі № 185/9755/16-а, висновки якого, відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають врахуванню судами.

За таких обставин, враховуючи відсутність факту прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу пенсії, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання дії Києво-Святошинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області неправомірними щодо невиплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2018 по 31.08.2018 та зобовязання відповідача виплатити йому заборгованість по пенсії за період з 01.04.2018 по 31.08.2018 у сумі 36575,35 грн.

Приписами частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до змісту статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вказане свідчить, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

Оскільки дане рішення суду в частині, що стосується зобов'язання відповідача виплатити позивачу заборгованість по пенсії за період з 01.04.2018 по 31.08.2018 у сумі 36575,35 грн., має зобовязальний характер, а обставини, встановлені під час розгляду справи, дають суду обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилятись від його виконання, суд вважає за необхідне встановити контроль за виконанням рішення у даній справі шляхом зобовязання відповідача у місячний строк з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як субєкт владних повноважень не надав суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

За наведених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії Києво-Святошинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області неправомірними щодо невиплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2018 по 31.08.2018.

Зобовязати Києво-Святошинське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з 01.04.2018 по 31.08.2018 в сумі 36575,35 грн.

Зобов'язати Києво-Святошинське обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання даного рішення законної сили.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.