Справа № 1340/5012/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2295/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року, ухвалене суддею Сакалош В.М., 14:35:51 год., м. Львів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

26.10.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №34525096 від 01.11.2013, прийняту головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2;

визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57384562 від 09.10.2018, прийняту головним державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №34525096 від 01.11.2013, прийняту головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 Визнано протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57384562 від 09.10.2018, прийняту головним державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збор увід 01.11.2013 ВП №34525096 прийнята без надання можливості боржнику самостійно виконати рішення суду, чим відповідачем порушено ст.ст.26, 28 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувана зазначених у виконавчому документі сум. Однак, у цій справі з наданих суду відповідачем матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державним виконавцем вчинялися дії з примусового виконання рішення суду, визначених ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент прийняття постанови від 01.11.2013).

Щодо оскаржуваної постанови про відкрити виконавчого провадження ВП № 57384562 від 09.10.2018, суд першої інстанції зазначає,що вказана постанова прийнята щодо примусового виконання виконавчого документа - постанови №34525096 від 01.11.2013, за яким стягувачем є держава. Отже, згідно вимог ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» законом встановлений тримісячний строк пред'явлення постанови №.11.2013 до примусового виконання, тоді як постанова державного виконавця прийнята лише 09.10.2018, з пропуском встановленого законом строку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на примусовому виконанні перебувало провадження №34525096 з виконання виконавчого листа № 2-673/2011 виданого 10.06.2012 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 4092 263,10 грн. за кредитним договором та 1820,00 грн судових витрат. 01.10.2012 стягувачем ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» вперше пред'явлено виконавчий документ до примусового виконання, та 01.10.2012 державним виконавцем примусового відділу виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції уЛьвівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 34525096, якою надано боржнику строк для добровільного виконання до 08.10.2012 та попереджено про примусове виконання зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій при невиконанні рішення в наданий строк.

Апелянт вказує на те, що головним державним виконавцем Германчук Р.В. було скеровано вимогу державного виконавця боржнику ОСОБА_1 02.07.2014 вих. № 09.1-45/80/В6-6607 за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, с.Лішня, вул. Громадська, 26, з метою проведення усіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», яка була отримана боржником згідно повідомлення про вручення від 10.07.2014. На дану вимогу ОСОБА_1 11.07.2014 не було надано відповідь про причини неявки до державного виконавця, надано лише пояснення щодо транспортного засобу, я їси іі державним виконавцем оголошено в розшук. Відтак, боржнику було відомо про відкрите виконавче провадження, про заходи примусового виконання, які вчиняються державним виконавцем для розшуку його майна, та подальшого звернення на нього в рахунок погашення заборгованості.

На підставі вищенаведеного державним виконавцем 01.11.2013 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, в розмірі 10% від суми, що підлягала стягненню, а саме на суму 409408,31 грн.

Крім того, апелянт зазначає, що виконавче провадження з виконання основного рішення було відкрите, а реєстрація постанови про стягнення з боржника виконавчого збору як виконавчого документу прийнята як наслідок завершення виконавчого провадження №34525096, та не могла бути зареєстрована раніше. А строк пред'явлення її до виконання слід рахувати від 30.08.2018.

Відтак, апелянт вважає, що строк пред'явлення постанови про стягнення виконавчого збору для виконання не пропущено та зареєстровано згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, апелянт стверджує, що державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області по ВП 34525096 були вчинені дії, направлені на виконання виконавчого листа № 2-673/2011, виданого 10.06.2012 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, який вперше перебував на виконанні і в межах даного виконавчого провадження винесена постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого вбору у відповідності до вимог Закон України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч.2 ст.313 КАС України.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що01.10.2012 головним державним виконавцем відділу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження (ВП № 34525096) з примусового виконання виконавчого листа № 2-673/2011, виданого 10.06.2012 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» 4 092 263,10 грн. за кредитним договором та 1820,00 грн. судових витрат.

01.11.2013 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову ВП №34525096 про стягнення з боржника виконавчого збору, в розмірі 10% від суми, що підлягала стягненню - 409408,31 грн.

Постановою заступника начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ВП №34525096 від 30.08.2018 виконавчий документ № 2-673/2011, виданий 10.06.2012 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, повернуто стягувачу.

09.10.2018 головним державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57384562 з виконання постанови № 34525096, виданої 01.11.2013.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (далі - Закон № 606-ХІV) (у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 34525096 з виконання виконавчого листа № 2-673/2011, виданого 10.06.2012 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області).

Відповідно до ст.1 Закон № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 25 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч.5 статті 25 Закону № 606-ХІV копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Приписами частини 1 статті 28 Закону № 606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Судом першої інстанції встановлено, що про існування постанови від 01.11.2013 ОСОБА_1 дізнався зі супровідного листа Дрогобицького відділу державної виконавчої служби, яким йому було направлено постанову від 09.10.2018, що отримана поштою 17.10.2018, що підтверджується поштовим конвертом та даними відстеження поштового відправленняз інтернет-сайту Укрпошти.

Отже, постанова від 01.11.2013 ВП №34525096 прийнята без надання можливості боржнику самостійно виконати рішення суду, чим відповідачем порушено ст.ст.25, 28 Закону № 606-ХІV.

З аналізу норм Закону № 606-ХІV вбачається, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відтак, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 травня 2018 р. у справі № 908/2356/16.

Відповідно до ст.32 Закону № 606-ХІV заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вчинялися дії з примусового виконання рішення суду, визначених ст.32 Закону № 606-ХІV.

Щодо оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57384562 від 09.10.2018, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

2 червня 2016 прийнято Закон України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», що набрав чинності з 05.10.2016 року.

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цьогоЗакону.

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рі шення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цимЗаконом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно достатті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другоюстатті 27 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Приписами частини 1 статті 40 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, після зміни правового регулювання відповідно до Закону № 1404-VІІІ стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Згідно частини 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно ст.12 Закону № 1404-VІІІ (строки пред'явлення виконавчих документів до виконання переривання строку давності пред'явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Встановлено, що постанова №34525096 від 01.11.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору прийнята в рамках виконавчого провадження №34525096, в межах якого 30.08.2018 державним виконавцем Кушнір С.Т. було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

09.10.2018 головним державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57384562 з виконання постанови № 34525096, виданої 01.11.2013.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57384562 від 09.10.2018 року строки, визначені для пред'явлення виконавчого документа до виконання, були пропущені і стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, не скористався своїм правом на звернення із заявою до суду про поновлення такого строку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанов є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 272, 287, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі №1340/5012/18 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанов - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 10.04.2019.