Справа № 520/9220/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 р.Справа № 520/9220/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

за участі представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача Виноградов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року по справі № 520/9220/18 (головуючий І інстанції: Шляхова О.М.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним і скасувати наказ № 6077 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийняте з порушенням норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позову. Апелянт наголошує на тому, що оскільки у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки, встановлені п. 80.2 ст. 80 ПК України. Зазначеною нормою законодавства закріплюється у якості "підстави" для призначення фактичної перевірки наявність в контролюючого органу інформації, щодо порушень, які визначені саме цими підпунктами, адже щодо інших можливих порушень вимог чинного законодавства, ПК України передбачено інші підстави для призначення перевірки. Зазначає також, що підставою для проведення фактичної перевірки є не копіювання положень ПК України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом може встановити обґрунтованість її призначення та проведення, адже допуск до перевірки без встановлення цих даних нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки, що в подальшому призведе до здійснення безпідставного контролю господарської діяльності.

Враховуючи обраний спосіб судового захисту в межах спірних правовідносин, характер спору, положення п.20 ч.1 ст.4, ч.6 ст.12 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про незначну складність цієї справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2, 80.2.5 та 80.2.7 п. 82.2 ст. 82 ПК України, начальником ГУ ДФС у Харківській області винесено наказ від 17.08.2018р. № 6077 про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1) за місцем розташування господарських об'єктів: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2, з 20 серпня 2018 року тривалістю у відповідності до вимог п. 92.3 ст. 82 Податкового кодексу України ( а.с. 36).

На підставі абз. 5 пп. 81.1 ст. 81 ПК України, посадових особи Головного управління ДФС у Харківській області не було допущено до проведення фактичної перевірки.

Позивач вважає, що зазначений наказ Головного управління ДФС у Харківській області не відповідає вимогам абз. 3 пп. 81.1 ст. 81 ПК України.

Не погодившись з наказом відповідача № 6077 від " 17" серпня 2018 року, позивач звернувся до суду за його оскарженням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції висновувався на тому, що позивачем не наведено та не надано жодного доказу в спростування підстав для прийняття оскаржуваного позивачем наказу Головного управління ДФС у Харківській області № 6077 від 17 серпня 2018 року або наведення фактів що свідчать про його протиправність.

Здійснюючи апеляційний перегляду та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої з огляду на наступне.

Згідно п.75.1ст.75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 75.1.3. ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями ст.80 Податкового кодексу України.

В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем вказані підпункти 80.2.2 а 80.2.7 пункту80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Зокрема, зазначеними пунктами передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації. (підпункти 80.2.2та 80.2.7 пункту80.2 статті 80 Податкового кодексу України).

За нормою пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Системно проаналізувавши положення ст.ст. 75-81 Податкового кодексу України, колегія суддів доходить висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абз. 3 п. 81.1 ст. 81 згаданого Кодексу, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що однією з передумов для призначення фактичної перевірки позивача відповідно до пп. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80 ПК України стало отримання супровідного листа прокуратури Харківської області від 24.04.2018 № 04/5-73-18 за заявою ОСОБА_5, оскільки про це не зазначено в оскаржуваному наказі в якості фактичної підстави для проведення означеної перевірки, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б пов'язували заяву гр. ОСОБА_5, з оскаржуваним наказом.

Також, дослідивши копію заяви, яка надійшла до відповідача від прокуратури Харківської області від 24.04.2018 № 04/5-73-18, колегія суддів зазначає про те, що зазначена заява не містить даних, що вимагаються приписами Закону України "Про звернення громадян", зокрема, адреса, підпис, прізвище, ім'я по батькові заявника, через що вказану заяву не можна ідентифікувати, як таку, що належить гр. ОСОБА_5 Крім того, наслідки такої невідповідності та наслідки надходження до відповідних органів анонімних заяв, передбачені та мають бути застосовані такими органами згідно з приписами Закону України "Про звернення громадян".

Крім того, відповідно до пп. 1.2.2., п. 1.2. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 року № 22 зі змінами внесеними наказом від 23.06.2018 року № 398, при організації проведення документальної позапланової або фактичної перевірки обґрунтовані пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюються доповідною запискою (висновком) за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, який має інформацію, що може слугувати підставою для проведення документальної позапланової або фактичної перевірки відповідно до чинного законодавства.

Представником відповідача надано копію доповідної записки на ім'я начальника ГУ ДФС у Харківській області щодо розгляду заяви гр. ОСОБА_5, та пропозицією здійснити без попередження платника податків фактичну перевірку його діяльності за наявності підстав визначених пп. 80.2.3. п. 80.2. ст. 80 ПК України (а.с.59).

За наслідками розгляду цієї доповідної записки керівником контролюючого органу було прийнято наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 за № 4089 від 07.06.2018 року з підстав, передбачених саме п. 80.2.3. п. 80.2. ст. 80 ПК України (а.с. 60).

Не допуск представників контролюючого органу до перевірки було підставою для звернення ГУ ДФС України у Харківській області до суду із заявою про підтвердження обґрунтованості адмінарешту майна, зупинення видаткових операцій. За наслідками розгляду цього спору, Харківським окружним адміністративним судом ухвалою від 26.06.2018 року по справі №820/4885/18 провадження було закрите, через наявний спір про право. Ухвала суду, залишена без змін судом апеляційної інстанції.

З наведеного вбачається, що ГУ ДФС у Харківській області при прийнятті наказів про проведення фактичних перевірок позивача використано одну і ту ж інформацію, що не оспорюється відповідачем. Тобто, контролюючим органом повторно був виданий інший наказ та було призначено повторну фактичну перевірку позивача з тих самих підстав, що не передбачено приписами Податкового кодексу України.

Водночас, у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки.

Тобто, в оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на наявність конкретної інформації, що відповідає приписам ПКУ, як підстави призначення перевірки, окрім посилання на норми, що регулюють питання про те, яка інформація може бути підставою для призначення перевірки.

У зв'язку з цим, з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену ПК України підставу для призначення фактичної перевірки позивача та чи дійсно в наявності була така інформація у розпорядженні контролюючого органу на час прийняття спірного наказу, і чи саме надана інформація слугувала такою підставою, що свідчить про невідповідність наказу № 6077 від 17.08.2018 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 18.05.2018 у справі № 813/3977/16.

Таке не зазначення контролюючим органом може слугувати приводом для зловживань, таких як: видання наказу на проведення перевірки з посиланням виключно на нумерацію норм ПКУ за відсутності у контролюючого органу інформації, або за наявності інформації, але такої, що не є підставою для призначення перевірки тощо, і на підставі такого наказу бути допущеним платником податків до перевірки та реалізувати такий незаконний наказ у спосіб її проведення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог частини 2статті 77 КАС України, не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наказ Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року № 6077 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, є протиправним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування оскаржуваного наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року № 6077 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3

Надання неналежної правової оцінки встановленим фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, привело суд першої інстанції до неправильного вирішення справи та необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів з огляду на положення ст.317 КАС України приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з прийняттям нової постанови про задоволення позову з наведених судом апеляційної інстанції підстав.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року по справі № 520/9220/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Визнати незаконним і скасувати наказ № 6077 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлений 09.04.2019 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц