Справа № 813/1917/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2213/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року (головуючого судді Москаля Р.М.) ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Львові о 10 год. 37 хв. повний текст рішення складено 04.01.2019 у справі № 813/1917/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05.05.2018 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем, а саме: № яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, в розмірі 46587,25 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням 37269,80 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9317,45 грн., №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 3551,10 грн., в тому числі за основним платежем 2840,90 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 710,20 грн., №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року. З врахуванням положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, оскільки відповідач зазначає, що позивачу було анульовано (прощено) основну заборгованість по кредиту, при визначенні об'єкта оподаткування слід виходити з прощеної суми визначеної за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року. Також посилається на те, що перевіряючими не досліджувалося та не було встановлено статусу усієї суми за кредитом, оскільки вказана сума включає в себе, як основну суму кредиту так і відсотки за користуванням кредитом, що відповідно зумовлює застосування різних правил оподаткування складових згаданої суми.

Відзиву відповідачем до апеляційного суду не подано, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

03.04.2019 представником позивача ОСОБА_2 було подано заяву про проведення засідання без участі сторони позивача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 04.07.2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, у сумі 46700,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 226485, 66 грн. за курсом НБУ на день укладення договору.

29.04.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем укладено Додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 04.07.2008, цією додатковою угодою змінено базову валюту договору з долара США на гривню. Сторони дійшли згоди, що Банк зобов'язується надати Позичальнику (грошові кошти) у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії у валютах, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 541035,66 грн. На дату укладенні Додаткової угоди Позичальнику надавався транш в національній валюті в розмірі 270517,83 грн. в межах ліміту кредитної лінії для погашення заборгованості за траншем в іноземній валюті в повному обсязі в день підписання цієї додаткової угоди; Позичальник повинен повернути транш у національній валюті в терміни, встановлені графіком погашення кредиту […], але в будь-якому випадку не пізніше 04.07.2018.

25.08.2015 ПАТ «УкрСиббанк» листом №30-5/1068 повідомив ОСОБА_1 про можливість погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 29.04.2011 на акційних умовах. Банк зазначив, що у випадку погашення позичальником заборгованості у розмірі 20% від фактичної суми заборгованості на дату такого погашення та витрат, понесених Банком на примусове стягнення заборгованості, АТ «УкрСиббанк» анулює залишок за кредитним договором та погасив визначену банком частину заборгованості (аркуш справи 16).

26.08.2015 листом № 31-3-04/139 АТ «УкрСиббанк» повідомив ОСОБА_1, що він виконав умови кредитного договору №0 від 29.04.2011 року та підтвердило, що станом на 26.08.2015 року заборгованості по вищевказаному кредиту в АТ «УкрСиббанк» немає (аркуш справи 17).

Судом встановлено, що у 2015 році банк анулював за своїм самостійним рішенням частину основної суми боргу (кредиту) позивача та вручив боржнику відповідне повідомлення, ПАТ «УкрСиббанк» включило до відомостей поданого контролюючому органу «Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку» за формою 1ДФ за третій квартал 2015 року відомості про виплату позивачу доходу в сумі 189393,99 грн. (ознака доходу « 126»).

05.07.2016 №8578/10/13-0513-01-15/286 Заступник начальника - начальник Франківського відділення Залізничної ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області О.В. Юристовський направив до ОСОБА_1 лист щодо надання інформації та документального підтвердження одержаного згідно підпунктом «Д» пп.164.2.17 п.164.2 статті 164 Податкового кодексу України доходу у 2015 році в розмірі 189394,00 грн. отриманого внаслідок анулювання боргу АТ «УкрСиббанк» та просить надати інформацію та її документальне підтвердження, причини не подання і не відображення доходу у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік (аркуш справи 87), який ним отримано відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (аркуш справи 86), однак не направив відповіді контролюючому органу.

Як вбачається з листа ПАТ «УкрСиббанк» від 06.09.2017 № 14-2-2/14150 «Про надання інформації» направлено до ГУ ДФС у Львівській області та вказано, що кредитором за його самостійним рішенням анульовано основну суму заборгованості у 2015 з врученням відповідного повідомлення боржнику про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті ПКУ та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1ДФ (аркуш справи 33).

Разом з тим, відповідно абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено обов'язок боржника самостійно відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Вказане положення відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

21.11.2017 начальник Головного управління ДФС у Львівській області прийняв наказ № 5682 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1.» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 тривалістю 5 робочих днів з 07.12.2017 (аркуш справи 91), який разом з повідомленням від 21.11.2017 №704 скеровано 21.11.2017 ОСОБА_1 з пропозицією надати усі необхідні документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків) (аркуш справи 90). ОСОБА_1 отримав згадані наказ та повідомлення 24.11.2017 (аркуш справи 89), проте інформації та документів контролюючому органу не подав.

Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1, за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, про що складено акт №2331/13-01-13-07/НОМЕР_2 від 20.12.2017, та зафіксовано, що за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 встановлено порушення: - абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України), донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 37269,80 грн.; - пункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК України, в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; - підпункту 1.2, підпункту 1.3, підпункту 1.5, підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, підпункту 168.1.1, підпункту 168.1.2, пункту 168.1 статті 168 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», в результаті чого донараховано військового збору за 2015 рік на загальну суму 2840,90 грн.

На підставі акта № 2331/13-01-13-07/НОМЕР_2 від 20.12.2017 Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.01.2018: - № за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 46587,25 грн. (в т.ч. за податковим зобов'язанням 37269,80 грн. та санкціями - 9317,45 грн.); - № за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 170,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); - № за платежем: військовий збір, на суму 3551,10 грн. (в т.ч. за основним платежем 2840,90 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями - 710,20 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав дохід у вигляді анульованої кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу, а тому відповідно до вимог чинного податкового законодавства у нього виник обов'язок відобразити у річній податковій декларації та самостійно сплатити з отриманого доходу податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір, подати податкову декларацію про доходи та майновий стан за 2015 рік, однак, такі дії позивачем вчинені не були, тому податковим органом правомірно донараховано ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб та військовий збір за порушення пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України та застосовано штраф за неподання податкової декларації про доходи та майновий стан за 2015 рік.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори (стаття 92 Конституції України).

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.47. пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпункт 14.1.54. пункту 14.1 статті 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до пункту 15.1. статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (пункт 15.2. статті 15 ПК України).

Згідно з пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За приписами пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (підпункт 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Платник податку - позивач, у відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, зобов'язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку як платник податків (податковою адресою), відобразити в ній вказаний дохід та у відповідності до пункту 179.7 статті 179 ПК України самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, що ним не заперечується у апеляційній скарзі, отже зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку відповідно до абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Законом України від 31 липня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» з 03 серпня 2014 року запроваджено військовий збір.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею168 ПК України (із змінами і доповненнями) за ставкою 1,5% від об'єкта оподаткування.

Відповідно до підпункту 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу 10 ПК України платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та у спосіб, визначений статтею 176 ПК України для податку на доходи фізичних осіб.

Згідно з підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу 10 ПК України об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статті 163 ПК України.

Пункт 163.1 статті 163 ПК України передбачає, що об'єктом оподаткування резидента є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. До складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді додаткового блага у межах, що оподатковується згідно з розділом 5 ПК України (підпунктом 164.2.17 «д» пунктом 164.2 статті 164 ПК України).

Згідно із підпунктом «в» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов'язані, в тому числі, подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу (підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України).

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).

Отже, у позивача відповідно до податкового законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, виник обов'язок відобразити у річній податковій декларації та самостійно сплатити з отриманого доходу податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що такий обов'язок позивач не виконав, зокрема, податкову декларацію про майновий стан і доходи до за 2015 рік не подав, доходів за 2015 рік не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік не сплатив, що є порушенням пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, в результаті чого йому донараховано податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Доводи позивача про поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України є необґрунтованими, адже, у даному випадку, відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов'язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 в 2011 році уклав з Банком додаткову угоду, якою істотно змінено умови кредитного договору, укладеного в 2008 році. В контексті спірних відносин визначальними є зміни, що передбачали зміну базової валюти кредиту з долара США на гривню ще в 2011 році, а також виділення в момент укладення додаткової угоди №2 від 29.04.2011 договору першого траншу для погашення заборгованості по кредитній лінії в доларах США. Виходячи з умов додаткової угоди № 2 від 29.04.2011, кредитна угода ОСОБА_1 не є «фінансовим кредитом в іноземній валюті, не погашеним до 1 січня 2014 року», станом на 01.01.2014 це був кредит в національній валюті - гривні.

Щодо доводів позивача про статус усієї суми за кредитом, яка включає основну суму кредиту так і відсотки за користуванням кредитом, що відповідно зумовлює застосування різних правил оподаткування складових згаданої суми на думку колегії суддів є не підтвердженими, адже як вбачається з листа ПАТ «УкрСиббанк» від 06.09.2017 № 14-2-2/14150 кредитором за його самостійним рішенням анульовано основну суму заборгованості у 2015 з врученням відповідного повідомлення боржнику про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту 164.2.17 абзац «д» пункту 164.2 статті ПК України та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1ДФ.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді та не стосуються меж перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що з врахуванням матеріалів справи та аналізу письмових доказів у сукупності, оскільки позивач декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік не подав, не сплатив податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та військовий збір, рішення контролюючого органу є правомірними, а позов задоволенню не підлягає. Мотивація наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №813/1917/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 09.04.2019