Справа № 489/5283/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 квітня 2019 року

Київ

справа №489/5283/16-а

адміністративне провадження №К/9901/15553/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі - управління ПФУ) на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 березня 2017 року (суддя Губницький Д.Г.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року (судді Грабовський Ю.М., Кравченко К.В., Лук'янчук О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив: визнати дії управління ПФУ щодо відмови зарахувати до стажу роботи в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік 6 місяців за період з 09 лютого 1981 року по 14 березня 1983 року в Ямало - Ненецькому окрузі в Уренгойському СУ-1 треста «Надимгазжилстрой» на пільгових умовах та заробітної плати за період з 05 липня 1995 року по 28 лютого 2006 року з урахуванням сум районних коефіцієнтів та північних надбавок протиправними; зобов'язати управління ПФУ зарахувати заробітну плату за період роботи з 05 липня 1995 року по 28 лютого 2006 року з урахуванням сум районних коефіцієнтів і північних надбавок та зарахувати загальний стаж роботи з урахуванням пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік 6 місяців за період з 09 лютого 1981 року по 14 березня 1983 року; зобов'язати управління ПФУ виплатити різницю між пенсією з врахуванням пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі із розрахунку 1 рік роботи за 1 рік 6 місяців та заробітної плати за період з 05 липня 1995 року по 28 лютого 2006 року, з врахуванням сум районних коефіцієнтів і північних надбавок та фактично виплаченою пенсією, починаючи з 05 червня 2016 року, виплачувати пенсію з урахуванням пільг надалі.

Суди встановили, що з 06 червня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком.

У серпні 2016 року управління ПФУ листом відмовило позивачу зарахувати до трудового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та врахувати коефіцієнти до заробітків у цих районах, посилаючись на відсутність правових підстав. Повідомило, що направило запит до ВАТ «Уренгоймонтажпромстрой» для надання довідки про заробітну плату без врахування районних коефіцієнтів, північної надбавки.

Відповідно до довідок ВАТ «Уренгоймонтажпромстрой» позивач з 05 липня 1995 року по 28 лютого 2006 року працював на підприємстві в районі Крайньої Півночі водієм вахтово-експедиційним методом, отримував північну надбавку, йому виплачувався районний коефіцієнт, з усіх виплат утримувалися страхові внески до Пенсійного Фонду РФ.

Викладені в довідці обставини підтверджуються також і записами трудової книжки позивача.

Позивач не погодився з діями управління ПФУ і звернувся до суду із цим позовом.

Ленінський районний суд міста Миколаєва постановою від 02 березня 2017 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність управління ПФУ, яка проявилась у тому, що управління не врахувало при обчисленні розміру пенсії за віком ОСОБА_1 розміру заробітної плати за період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, що включає північну надбавку, за періоди роботи вахтово-експедиційним методом з 05 липня 1995 року по 28 лютого 2006 року. Зобов'язав управління ПФУ зарахувати до заробітку, який використовувався при обчисленні ОСОБА_1 пенсії за віком заробітну плату за період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, що включає північну надбавку, за періоди роботи вахтово-експедиційним методом з 05 липня 1995 року по 28 лютого 2006 року та виплатити різницю, починаючи з 06 червня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29 червня 2017 року постанову суду першої інстанції залишив без змін.

Суди виходили із того, що відповідно до статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 10 лютого 1960 року), законодавець встановив пільговий обрахунок стажу, виходячи з укладення трудового договору строком не менше трьох років.

Звільнення позивача за власним бажанням 14 березня 1983 року не дає право для продовження безперервного пільгового стажу. Тому періоди роботи позивача за вахтовим методом підлягають підсумованому обліку, що слід врахувати при обчисленні його пенсії.

Суди зазначили, що оскільки підприємство, в якому позивач працював упродовж 1995-2006 років, сплачувало належні страхові внески із сум виплачуваної позивачу заробітної плати, включаючи північну надбавку, то їх суми слід враховувати в складі заробітку, на підставі якого обчислена пенсія, а тому відмова відповідача у врахуванні північної надбавки в складі заробітку для обчислення пенсії є протиправною.

Для розв'язання спору між сторонами суди послалися на положення статті 14 Федерального закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» (далі - Закон РФ № 173-ФЗ), відповідно до яких при виїзді громадян за межі районів Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостей на нове місце проживання фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається без урахування районного коефіцієнта.

Управління ПФУ не погодилося із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог і звернулося із касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

У скарзі зазначило, що у зв'язку із тим, що позивач надав довідку про заробітну плату з урахуванням північної надбавки та районних коефіцієнтів, відповідач надіслав запит до ВАТ «Уренгоймонтажпромстрой» про надання довідки про заробітну плату без урахування північної надбавки та районних коефіцієнтів, договорів, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Відповідь на цей запит ще не надійшла.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Верховний Суд вже розглядав справи з подібними правовідносинами і, зокрема у постанові від 20 грудня 2018 року (справа № 345/4049/16-а) виснував такий правовий висновок:

«Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода від 13 березня 1992 року) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Відповідно до положень статті 14 Федерального закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» (далі - Закон РФ) фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості особам, які проживають в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, збільшується на відповідний районний коефіцієнт, який встановлюється Урядом Російської Федерації залежно від району (місцевості) проживання, на весь період проживання зазначених осіб у цих районах (місцевостях). При переїзді громадян на нове місце проживання в інші райони Крайньої Півночі і прирівняні до них місцевості, в яких встановлено інші районні коефіцієнти, фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається з урахуванням розміру районного коефіцієнта за новим місцем проживання.

При виїзді громадян за межі районів Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостей на нове місце проживання фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається відповідно до пунктів 2-5 цієї статті (тобто без урахування районного коефіцієнта).

Аналогічні положення закріплені і в частині третій статті 96 Закону СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-І «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ні Законом № 1058-IV, ні Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту.».

Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне відступити від вказаного висновку у частині невключення до фактичного заробітку північної надбавки з огляду на таке.

Як у справі № 345/4049/16-а, так і у справі, що розглядається, спір виник, зокрема, щодо зарахування до складових заробітку для обчислення пенсії північної надбавки та районного коефіцієнту (які позивач отримував на роботах в районах Крайньої Півночі або у місцевостях прирівняних до даних районів після 1991 року та з яких сплачено страхові внески) при призначенні пенсії на території України.

Відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода від 13 березня 1992 року) закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1).

Усі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами (стаття 3).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5).

Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Держави - учасниці Співдружності беруть на себе зобов'язання інформувати одна одну про діюче в їхніх державах пенсійне законодавство, наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів щодо встановлення обставин, які мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру (стаття 10).

Пенсійні права громадян держав - учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави - учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13).

Отже, відповідно до цієї Угоди стаж позивача набутий ним у період роботи вахтово-експедиційним методом з 05 липня 1995 року по 28 лютого 2006 року в районах Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів на території Російської Федерації зараховується для встановлення йому права на пенсію. При цьому, обчислення пенсії проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. Пенсійне забезпечення у такому випадку здійснюється відповідно до Законів України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закони №№ 1788-XII, 1058-ІV відповідно).

Згідно зі статтею 41 Закону № 1058-ІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Структура заробітної плати визначена у статті 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» згідно з якою:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами нормами.

У статті 78 Закону СРСР від 15 травня 1990 року № 1480-І «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» (який тимчасово діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ, далі - Закон СРСР № 1480-І) передбачено види оплати праці, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, у заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога та інші), перелік яких затверджується в порядку, що визначається радою Міністрів СРСР. При цьому оплата праці за сумісництвом враховується за умови, якщо разом із заробітком за основною роботою вона не перевищує чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати із застосуванням у відповідних випадках до мінімальної заробітної плати встановлених районних коефіцієнтів.

Якщо працівник за основною посадою не одержував повного посадового окладу (ставки) і виконував іншу роботу на тому ж або іншому підприємстві, в організації, то пенсія обчислюється із загального заробітку за всіма місцями роботи, але не більше ніж з повного посадового окладу (ставки) за основною посадою (без обмежень для сумісництва, передбачених частиною першою цієї статті). При цьому особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зверх посадового окладу (ставки) за основною посадою враховуються виплати за районним коефіцієнтом і надбавки за роботу в цих районах і місцевостях.

Проте у статті 96 Закону СРСР № 1480-І передбачено, що при вибутті цих осіб у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 і 78 цього Закону.

Північна надбавка (процентна надбавка до заробітної плати за стаж роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них районах) за своєю природою має компенсаційний характер за роботу в особливих кліматичних умовах і є елементом оплати праці.

Оскільки відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять й інші компенсаційні виплати, зокрема ті, що не передбачені актами чинного законодавства, то системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що до заробітної плати для обчислення пенсії враховується північна надбавка (процентна надбавка до заробітної плати за стаж роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них районах), тоді як виплати за районним коефіцієнтом підлягають виключенню з фактичного заробітку.

Окремо слід підкреслити те, що Угодою від 13 березня 1992 року Україна, як держава - учасниця Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов'язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов'язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення, погодилася із тим, що всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами. Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Відповідно до частини першої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 347 КАС питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій-четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи № 489/5283/16-а на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Керуючись статтями 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Справу № 489/5283/16-а за позовом ОСОБА_1 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, передати на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко