Справа № 640/19626/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 квітня 2019 року № 640/19626/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Служби безпеки України

до

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про

визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

Служба безпеки України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В якості підстав позову позивач посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушеннями норм чинного законодавства та не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, позивач зазначав, що згідно з п. 1 Розділу II Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов’зкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2016 року №54, ДФС та її територіальні органи відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов’язкового державного соціального страхування» (далі – рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів. Рахунки 3719 відкриваються в розрізі категорій платників, визначених Законом, а також Довідником відповідності символу звітності класам професійного ризику виробництва та категоріям платників єдиного внеску, затвердженим наказом Державної казначейської служби України від 16 серпня 2013 року №130 (далі – Довідник). Кожний номер рахунку включає символ відповідної категорії платників єдиного внеску - це символи від « 201» до « 210», які відповідають цифрам з шостої по восьму номеру рахунку для перерахування єдиного внеску. При цьому, нарахування та сплата єдиного внеску обліковуються на інтегрованих картках в інформаційній системі органів ДФС України платника податку по коду класифікації доходів бюджету, зокрема на картках: 71010000 інтегрується єдиний внесок, нарахований на суми заробітної плати працівників, що відповідає символу звітності « 201»; 71020000 інтегрується єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців, що відповідає символу звітності « 202». Так, єдиний внесок для військових частин та органів, які виплачують військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам рядового і начальницького складу грошове забезпечення, нарахований на його суми сплачується на рахунки за символом « 202».

У Довіднику не зазначено окремий технічний символ, який застосовується для обліку єдиного внеску із нарахованих сум допомоги у зв’язку з вагітністю і пологами військовослужбовців-жінок, які є частиною грошового забезпечення таких осіб, а тому серед рахунків, відкритих ДПІ в Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві, не було рахунку, на який необхідно перераховувати суми єдиного внеску із нарахованих сум допомоги у зв’язку з вагітністю та пологами військовослужбовців-жінок.

Згідно з підпунктом «д» п. 53 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007, відпустка у зв’язку з вагітністю та пологами належить до соціальних відпусток та відповідно до п. 60 цього ж Положення надається військовослужбовцям СБУ відповідно до Закону України «Про відпустки».

Статтею 7 Закону України «Про державну допомогу сім’ям з дітьми» передбачено, що право на державну допомогу у зв’язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом всі жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Пунктом 8 Порядку №1751 передбачено, що покриття витрат на виплату допомоги у зв’язку з вагітністю та пологами жінкам із числа військовослужбовців СБУ здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на такі цілі СБУ.

Твердження ДФС України про те, що єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення жінок-військовослужбовців, що виплачується у зв’язку із вагітністю та пологами підлягає сплаті на рахунки з символом « 201» (з осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності) не відповідає вимогам законодавства, оскільки жінки-військовослужбовці СБУ не є застрахованими особами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та, відповідно, перебування у відпустці у зв’язку із вагітністю та пологами оплачується СБУ у розмірі 100 % грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу 3 розділу III Порядку №435 звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів подається за формою №Д4 згідно з додатком 4 до цього Порядку. Суми грошового забезпечення військовослужбовців відображаються в таблиці 4 цього додатку та мають бути віднесені при формуванні інтегрованої картки платника за кодом 71020000 – єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців.

Нарахований СБУ єдиний внесок на грошове забезпечення, що виплачується жінкам-військовослужбовцям у зв’язку із вагітністю та пологами на загальну суму 1 930 681,16 грн. перераховувався СБУ на рахунок №2659 (єдиний внесок, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців – код доходу – 71020000).

Проте, під час подання до ДПІ в Шевченківському району ГУ ДФС у м. Києві звіту в електронному вигляді по нарахованому єдиному внеску за період з 01 вересня 2013 року по 01 липня 2016 року аналітичні дані по єдиному внеску на суми грошового забезпечення, що виплачуються у зв’язку із вагітністю та пологами органом ДФС безпідставно відображалися в інтегрованій картці платника за кодом 71010000, як єдиний внесок, нарахований на суми заробітної плати працівників, що суперечить їх цільовому призначенню та призвело до викривлення показників у регістрах інформаційної системи ДФС.

З 01 січня 2016 року внесені зміни у Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування», якими визначено, що єдиний внесок для платників встановлюється у розмірі 22% до бази нарахування єдиного внеску.

Враховуючи зазначені зміни, починаючи з 2016 року єдиний соціальний внесок на суми грошового забезпечення військовослужбовців (у тому числі й допомога у зв’язку із вагітністю та пологами) сплачується у розмірі 22% від бази нарахування єдиного внеску. Зважаючи на зазначене, а також на те, що допомога у зв’язку із вагітністю та пологами є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, СБУ з 01 січня 2016 року суми єдиного внеску на допомогу у зв’язку із вагітністю та пологами перераховувала разом із сумами єдиного внеску на суми грошового забезпечення.

СБУ своєчасно та в повному обсязі сплачувала єдиний внесок.

З метою врегулювання розбіжностей та перенесення невірно зарахованих органом ДФС України коштів з картки коду 71010000 на картку для обліку нарахованого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та суми допомоги у зв’язку з вагітністю та пологами жінок-військовослужбовців, які отримують її як грошове забезпечення за кодом 71020000, СБУ неодноразово зверталась до органів ДФС України, однак відповідачем не було запропоновано законодавчо обгрунтованого механізму усунення розбіжностей, а при цьому, 28 вересня 2018 року ДФС було прийнято рішення про нарахування штрафних санкцій та пені.

Не погоджуючись із таким рішення контролюючого органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що позивачем належним чином не виконувались норми статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» в перевіряємому періоді.

Під час підготовчого судового засідання 19 березня 2019 року суд, за згодою присутніх представників учасників справи, закінчив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

Присутні представники сторін заявили клопотання про закінчення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищенаведене, суд вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думки представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Служба безпеки України є платником єдиного внеску та перебуває на обліку в ДПІ в Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві за розрахунками з його нарахування та сплати.

Нарахований Службою безпеки України єдиний внесок на грошове забезпечення, що виплачується жінкам-військовослужбовцям у зв’язку із вагітністю та пологами на загальну суму 1930681,16 грн. за період з 01 вересня 2013 року по 01 липня 2016 року перераховувався Службою безпеки України на рахунок №2659.

Проте, кошти по сплаті єдиного внеску, що перераховувались на рахунок №2659, під час подання до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві звіту в електронному вигляді по нарахованому єдиному внеску за період з 01 вересня 2013 року по 01 липня 2016 року аналітичні дані по єдиному внеску на суми грошового забезпечення, що виплачуються у зв’язку із вагітністю та пологами, - органом ДФС безпідставно відображалися в інтегрованій картці платника за кодом 71010000, як єдиний внесок, нарахований на суми заробітної плати працівників, що суперечить їх цільовому призначенню та призвело до викривлення показників у регістрах інформаційної системи ДФС.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28 вересня 2018 року №027711309 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Службі безпеки України нараховано штрафні санкції на загальну суму 5518693,72 грн.

Позивач, у встановлений законом спосіб, оскаржував вищезазначене рішення до Державної фіскальної служби України, проте за результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України залишено без змін рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, а скарга позивача без задоволення.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

При вирішенні даного спору по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України від 08.07.2010 №2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначено, що платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу; патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами; осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України, органах Міністерства внутрішніх справ України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту; осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини; одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства; інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно пунктів 1, 2, 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Частиною 5 статті 7 Закону № 2464 визначено, що Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пункті 4 і пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань (ч.8 ст.9 Закону №2464).

Як встановлено частиною 11 статті 9 Закону №2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу) (ч.12 ст.9 Закону № 2464).

Відповідно до пункту 2 частин 11 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно з абзацом 3 частини 14 статті 25 Закону №2464 оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов'язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Аналогічні положення містяться також у Порядку стягнення заборгованості з платників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 з внесеними змінами відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 №393, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 21.04.2016 за №609/28739 (далі - Інструкція №449).

У відповідності до п.1 Розділу VII згаданої Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов’язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов’язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Підпунктом 2 пункту 2 Розділу VII згаданої Інструкції визначено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1-4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Для платників, зазначених у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції,- календарний квартал.

Відповідно до пункту 7 розділу VII згаданої Інструкції Рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5, 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає посадова особа органу доходів і зборів.

За результатами розгляду акта документальної перевірки рішення про нарахування пені та застосування штрафів приймається протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки - приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Рішення приймається за встановленою формою у двох примірниках.

Перший примірник рішення протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається платнику в порядку, встановленому для надсилання вимог, чи вручається під підпис керівнику або головному бухгалтеру платника, банку чи фізичній особі - платнику єдиного внеску. Другий примірник залишається в органі доходів і зборів. Надіслані (вручені) рішення про застосування фінансових санкцій реєструються в журналі обліку рішень про застосування фінансових санкцій за формою згідно з додатком 19 до цієї Інструкції.

Нумерація рішень у журналі - в порядку зростання в межах календарного року.

Рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) юридичній особі або відокремленому підрозділу, якщо його передано службовій особі такого платника єдиного внеску під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим місцем її перебування з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 9 розділу VII згаданої Інструкції оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення вищим органом доходів і зборів або судом рішення у справі.

З аналізу наведених норм та положень вбачається, що податковий орган в імперативному порядку зобов'язаний на підставі поданого звіту платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, у разі виявлення своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску сформувати та направити такому платнику рішення.

Проте, досліджуючи природу виникнення даного спору, судом також було встановлено, що за даними ІКП Службою безпеки України задекларовану у рядку "8" "Загальна сума внеску" розділу ІІ Таблиці 4 до поданих за період з 01 вересня 2013 року по 01 липня 2016 звітів, було віднесено в автоматичному режимі по платежу 71010000 на єдиний внесок на суми заробітної плати, що не заперечувалось представником відповідача.

З огляду на вказане, суд зазначає наступне.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування затверджено наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905 (далі - Порядок № 435).

Пунктом 7 розділу IV даного Порядку №435 визначено, що таблицю 4 додатка 4 до цього Порядку формують та подають до органів доходів і зборів страхувальники, які нараховують та сплачують єдиний внесок за осіб із числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової та альтернативної служби), осіб рядового і начальницького складу.

Зазначена Таблиця 4 "нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами" додатка 4 до Порядку № 435 складається з розділу І (щодо осіб, яким у звітному періоді нараховано грошове забезпечення) та Розділу ІІ (щодо осіб, яким у звітному періоді нараховано допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами).

Відповідно до статті 4 Закону України від 21.11.1992 № 2811 "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" покриття витрат на виплату державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

Порядок покриття витрат, передбачений частиною першою цієї статті, не стосується виплат допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам з числа військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, військ цивільної оборони, інших військових формувань, а також Державної спеціальної служби транспорту та з числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби України. Покриття витрат на виплату зазначеного виду державної допомоги цим категоріям жінок здійснюється за рахунок відповідних бюджетів.

Згідно статтею 7 Закону № 2811 право на державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом всі жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2001 № 1751 "Про порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми" (далі - Порядок № 1751) встановлено, що відповідно до ст.7 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"право на державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами мають вагітні жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, в тому числі жінки із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби.

У відповідності до пп.1 п.7 Постанови №1751 жінкам із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби - у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення.

Покриття витрат на виплату допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на такі цілі Збройним Силам та іншим військовим формуванням, Національній поліції, Адміністрації Держспецтрансслужби, Адміністрації Держспецзв'язку, Державній кримінально-виконавчій службі, Державній службі з надзвичайних ситуацій (п.8 Порядку №1751).

Іншим категоріям жінок здійснюється за рахунок коштів державного бюджету у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

Допомога у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби призначається та виплачується за місцем основної служби (п.9 Порядку №1751).

Відповідно до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.03.2012 за №456/20769, видатки на грошове утримання (забезпечення) військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, у тому числі основні та додаткові види виплат, здійснюються за кодом економічної класифікації видатків 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців", а нарахування бюджетними установами (організаціями) на фонд оплати праці, а саме: сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахованого відповідно до законодавства за КЕКВ 2120 "нарахування на оплату праці".

Тобто, нарахування єдиного внеску на суму виплати допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам з числа військовослужбовців підлягає відображенню у розділі І (щодо осіб, яким у звітному періоді нараховано грошове забезпечення) Таблиці 4 "Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами" додатка 4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Водночас, в органах Державної казначейської служби України відкрито не бюджетні рахунки для зарахування та розподілу коштів єдиного внеску. Зазначені рахунки відкрито в розрізі категорій платників, визначених у Довіднику, затвердженому наказом Державної казначейської служби від 16.08.2013 № 130 "Про затвердження Довідника відповідності символу звітності класам професійного ризику виробництва та категоріям платників єдиного внеску та внесення змін до наказу Державного казначейства України від 28.11.2000 №119".

Як вбачається з вказаного вище наказу, кожен номер рахунку містить символ відповідної категорії платників єдиного внеску від "201" до "210", які відповідають виду платежу, який сплачується на відповідний рахунок.

Єдиний внесок для військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення військовослужбовцям, нарахований на суми грошового забезпечення військовослужбовців та з осіб, які отримують грошове забезпечення сплачується на рахунки з символом "202".

Враховуючи те, що жінки військовослужбовці отримують саме грошове забезпечення, в тому числі і у вигляді допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами, оскільки фінансування таких видатків відбувається за рахунок Міністерства оборони України, суд встановив існування правової колізії між наказом Державної казначейської служби від 16.08.2013 № 130 та наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422 "Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881, де розділом ІІ передбачено формування інтегрованої картки платника (ІКП) в автоматичному режимі. Серед іншого в розділі ІІ передбачено таке.

Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

Облікові показники, які відображаються у ІКП, залежать від форми обліку згідно із переліком форм інтегрованих карток для обліку податків, зборів та єдиного внеску, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП).

Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі оперативного обліку органів ДФС та не може бути присвоєний іншій ІКП.

Як встановлено з пояснень учасників справи, вказані суми автоматичного відображались в ІКП за іншим кодом.

Отже, судом встановлено відсутність чіткого правового врегулювання такого виду правовідносин (щодо декларування у рядку 8 "Загальна сума єдиного внеску" розділу І (щодо осіб, яким у звітному періоді нараховано грошове забезпечення) Таблиці 4 "Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами").

У зв'язку з таким висновком, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Приймаючи до увагу ту обставину, що позивачем в повному обсязі перераховано кошти згідно звіту за період з 01 вересня 2013 року по 01 липня 2016 року, а також положення частини 2 статті 19 Конституції України, суд зазначає, що держава, володіючи законодавчим суверенітетом, має право встановлювати норми, в тому числі й зі зміною (або з відміною) встановлених нею процедур. І позивач, в даному випадку, не може нести відповідальність за відсутність будь-яких порушень, окрім визначеної чинним законодавством, які стали наслідком законодавчої невизначеності, оскільки центральний орган державної виконавчої влади не забезпечив наявності належного механізму регулювання, створивши таким чином правову колізію.

У зв’язку з чим суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15 січня 2019 року у справі №825/2158/16 та від 30 жовтня 2018 року у справі №824/7/16-а

Як передбачено частинами 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997, набула чинності для України 11.09.1997) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Бендерський проти України" (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242 - 246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва –

В И Р І Ш И В:

Позов Служби Безпеки України задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28 вересня 2018 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Стягнути на користь Служби безпеки України (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 33, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 82780,41 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 – 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко