Справа № 260/1142/18
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2019 року м. Ужгород№ 260/1142/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.

за участю сторін:

позивача - представник ОСОБА_1,

відповідача - представник Яблонський О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просить:

1) визнати незаконним та скасувати:

- наказ Головного управління національної поліції в Закарпатській області №1098 від 27.09.2018 р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського РВП" в частині звільнення начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 (НОМЕР_3), начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області";

- наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №210 о/с від 08.10.2018 р. про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_3 (НОМЕР_3), начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області";

2) поновити майора поліції ОСОБА_3 на службі в поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області;

3) стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області середнє грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 08 жовтня 2018 року №201 о/с його звільнено зі служби в поліції за вчинення професійно-неграмотних дій, що проявилися у невжитті заходів по припиненню правопорушення, що могло призвести до тяжких наслідків і завдало істотної шкоди іміджу поліції в цілому в очах громадськості. Вважає, що такі підстави звільнення не відповідають фактичним обставинам справи, рішення прийнято упереджено, нерозсудливо, а тому звільнення з роботи є безпідставним та протиправним. Зокрема, зазначає, що під час конфлікту з правопорушниками намагався його врегулювати, наполегливо та неодноразово повторюючи вимогу припинити протиправну поведінку, в тому числі, активними діями, в межах допустимого застосовуючи заходи фізичного впливу, попереджуючи про застосування вогнепальної зброї. Зазначає, що в конкретному випадку, враховуючи невикористання правопорушниками зброї чи інших засобів, застосувати вогнепальну зброю не міг, оскільки це б суперечило ч. 9 ст. 46 Закону України «Про національну поліцію».

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у засіданні суду 03 квітня 2019 року проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позов №508/106/11-2018 від 19.11.2018 р. Так, зокрема, зазначив, що в ході проведення службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 в результаті нападу невідомих осіб встановлено те, що присутні працівники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 жодних заходів по припиненню правопорушення не вжили та пасивно спостерігали осторонь. Вважає, що даний випадок став можливим внаслідок особистої безвідповідальності, в тому числі, позивача, ігнорування норм Закону України "Про національну поліцію", Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, та принижує честь поліцейських, завдає істотної шкоди іміджу поліції в цілому в очах громадськості.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на момент звільнення ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) перебував на службі в органах Національної поліції на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

23вересня 2018 року о 16.09 год. до Ужгородського ВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшло повідомлення дільничного офіцера поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП ОСОБА_5 про те, що в м. Ужгороді по вул. Тельмана на АЗС «БІ plus» невідомі особи здійснили напад на поліцейських.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області) «Про призначення службового розслідування» від 25 вересня 2018 року №1885 призначено службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП ОСОБА_4 від невідомих осіб в м. Ужгороді по вул. Тельмана на АЗС «БІ plus» (арк. спр. 72).

Службовим розслідуванням встановлено, що 23 вересня 2018 року близько 16.09 год. начальник сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_3 разом з дільничним офіцером поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП ОСОБА_6, який знаходився за кермом службового автомобіля марки «Рено-Логан», д.н.з. НОМЕР_2 з метою заправки пальним для слідування до місця несення служби заїхали на АЗС «БІ plus», яка розташована по вул. Тельмана в м. Ужгород. Під час заправки службового автомобіля до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підійшла група невідомих осіб у кількості семи чоловік, троє з яких, а саме, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, стали поводитися неадекватно, намагалися спровокувати конфлікт. В подальшому ОСОБА_9 виліз на капот службового автомобіля та намагався пошкодити склоочисники, а ОСОБА_7 сів за кермо та намагався ввімкнути двигун. Старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП ОСОБА_4, побачивши протиправні дії, з метою їх припинення застосував до ОСОБА_7 фізичну силу, витягнувши його із автомобіля. Під час затримки ОСОБА_7 такий несподівано наніс ОСОБА_4 удар в обличчя, від якого останній впав на землю. В подальшому ОСОБА_4 оточили правопорушники і не давали змоги підвестися, продовжуючи наносити йому удари. Разом з тим, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 жодних заходів по припиненню правопорушення не вжили та пасивно спостерігали осторонь. Через декілька хвилин на місце події прибув наряд УПП в Закарпатській області, який спільно з працівниками Ужгородського РВП затримали вищезазначених правопорушників.

За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок від 26 вересня 2018 року, затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області, відповідно до якого відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, вважати такими, що підтвердилися. За грубе порушення вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, ст.ст. 18, 43, 44, 45 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», професійно-неграмотні дії, що проявилися у невжитті заходів по припиненню правопорушення, що могло призвести до важких наслідків і завдало істотної шкоди іміджу поліції в цілому в очах громадськості, начальника сектору реагування поліції №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3, відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, звільнити зі служби в Національній поліції України (арк. спр. 44 - 49).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 27.09.2018 р. №1908 загрубе порушення вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, ст.ст. 18, 43, 44, 45 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», професійно-неграмотні дії, що проявилися у важких наслідків і завдало істотної шкоди іміджу поліції в цілому в очах громадськості, начальника сектору реагування поліції №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3, відповідно до п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, звільнено зі служби в Національній поліції України (арк. спр. 110 - 111).

Наказом ГУНП в Закарпатській області від 08.10.2018 р. №210 о/с, відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_3, начальника сектору реагування поліції №1 Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, з 09 жовтня 2018 року (арк. спр. 11).

З метою захисту порушеного права на працю, що проявилося у незаконному, на думку позивача, звільненні, ОСОБА_3 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання щодо законності звільнення позивача з займаної посади, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 р. №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580).

Згідно ст. 3 вказаного Закону №580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Ст. 18 Закону №580 регламентує основні обов'язки поліцейських, серед яких, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

За приписами ч. 1, 2 ст. 19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

П. 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.12.2015 №901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок, згідно з дефініцією, що надається в ст. 2 Дисциплінарного статуту, - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Ст. 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Окрім того, зазначеною статтею Дисциплінарного статуту обумовлено, що у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Також п. 4 розділу 3 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року №155 (далі - Правила поведінки) визначено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Дисциплінарного статуту, відповідно до якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні встановлюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 (далі - Інструкція).

П. 2.1 Інструкції визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового і начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового і начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на ОСОБА_3 накладено у зв'язку з професійно-неграмотними діями останнього, що проявилися у невжитті жодних заходів, в тому числі незастосуванні заходів примусу, по припиненню правопорушення стосовно працівника поліції ОСОБА_4, що призвело до отримання тілесних ушкоджень останнім та завдало істотної шкоди іміджу поліції в цілому в очах громадськості.

Проте суд не може погодитися з тим рішенням відповідача з огляду на наступне.

Ч. 1 ст. 29 Закону №580 визначено, що поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону №580, поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Ч.ч. 4, 5 ст. 29 Закону №580 передбачено, що обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону №580 поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Так, відповідно до ч. 1ст. 42 Закону №580, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу:

1) фізичний вплив (сила);

2) застосування спеціальних засобів;

3) застосування вогнепальної зброї.

Нормами ст. 43 Закону №580 регламентовано порядок застосування поліцейських заходів примусу. Зокрема, такими передбачено, що поліцейський зобов'язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров'я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Окрім того, ч. 3 зазначеної статті встановлено, що вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Як вбачається з наказу ГУНП у Закарпатській області від 27.09.2018 р. №1908 та висновку службового розслідування, ОСОБА_3 інкримінують порушення ст. 18, 43, 44, 45 Закону №580, якими обумовлено загальний порядок застосування поліцейськими заходів примусу, а також застосування фізичного впливу та спеціальних засобів.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №580, поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Норми ст. 45 Закону №580 уповноважують поліцейських на застосування спеціальних засобів та визначають загальні правила застосування таких.

Застосування вогнепальної зброї, відповідно до положень ч. 1 ст. 46 Закону №580, є найбільш суворим заходом примусу.

Відповідно до ч. 7 ст. 46 Закону №580, поліцейський уповноважений застосовувати вогнепальну зброю тільки з метою заподіяння особі такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в такій обстановці, для негайного відвернення чи припинення збройного нападу.

Поліцейський уповноважений застосовувати вогнепальну зброю у разі збройного нападу, якщо відвернення чи припинення відповідного нападу неможливо досягнути іншими засобами (ч. 8 ст. 46 Закону №580).

Разом з тим, ч. 9 ст. 46 Закону №580 містить заборону застосовувати вогнепальну зброю в місцях, де може бути завдано шкоди іншим особам, а також у вогненебезпечних та вибухонебезпечних місцях, крім випадків необхідності відбиття нападу або крайньої необхідності.

Позивач в судовому засіданні повідомив, що він під час події 23 вересня 2018 року жодних спеціальних засобів при собі не мав, а тому застосувати такі не міг. Разом з тим, з метою припинення протиправного діяння вищезазначених фізичних осіб ним вчинялися інші заходи примусу, зокрема, правопорушників було повідомлено про можливе застосування вогнепальної зброї, а в подальшому застосовано заходи фізичного впливу у вигляді відтягнення ОСОБА_9 від ОСОБА_4 Окрім того, зазначив, що наявність підстав для застосування саме вогнепальної зброї, враховуючи характер такого заходу примусу, вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи з обставин події, інтенсивності посягання, наявності можливості усунути небезпеку іншими способами. Тому застосування вогнепальної зброї в даному випадку, з огляду на обмеження, встановлені ч. 9 ст. 46 Закону №580, вважав неправомірним. Зокрема, ним було враховано ту обставину, що правопорушники під час конфлікту не використовували зброю чи інші засоби, така відбувалася на території автозаправної станції, безпосередньо біля паливорозподільної колонки, що могло призвести до невідворотних наслідків.

Пояснення аналогічного змісту надані також під час службового розслідування (арк. спр. 83 - 85).

Вказану обставину підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 Він також наголосив на тому, що фактично правопорушення було припинено саме ОСОБА_3 шляхом відтягнення ОСОБА_9 від ОСОБА_4

Натомість представником відповідача не було доведено належними та допустимими доказами, в тому числі, показами свідків, бездіяльність позивача щодо припинення правопорушення.

Суд не бере до уваги долучений в якості доказу відеозапис зазначеної події, оскільки його тривалість складає 1 хвилину, що не дає можливість такому об'єктивно відтворити вказані події та засвідчити пасивну поведінку ОСОБА_3 протягом всієї тривалості правопорушення. Більше того, з вказаного відеозапису вбачається, що позивач намагається підійти до ОСОБА_7 для захисту ОСОБА_4, однак цьому перешкоджає третя особа, що спростовує висновки службового розслідування про те, що позивач пасивно спостерігав осторонь.

Суд також зауважує, що спільне затримання правопорушників працівниками Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, серед яких ОСОБА_3, з нарядом УПП в Закарпатській області засвідчено також висновком службового розслідування (арк. спр. 101).

З огляду на встановлені обставини справи суд вважає, що відповідачем безпідставно зроблено висновок про невжиття ОСОБА_3 жодних заходів під час вказаного правопорушення з метою його припинення.

Одночасно суд зазначає, що, обґрунтовуючи прийняте рішення про застосування до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення, відповідач в наказі №1908 від 27.09.2018 р. посилається на те, що позивач, маючи право та можливість, відповідно до п. 3 ст. 45 та пп. 1 п. 4 ст. 46 Закону №580, застосувати спеціальні засоби та вогнепальну зброю до правопорушників жодних дій не вчинив.

В судовому засіданні представник відповідача також наголошував на тому, що позивач був зобов'язаний з метою припинення правопорушення скористатися наявною вогнепальною зброєю.

Разом з тим, в розпорядчій частині наказу №1908 від 27.09.2018 р. ОСОБА_3 інкримінується порушення ст. 18, 43, 44, 45 Закону №580, які порядок застосування засобів вогнепальної зброї не регламентують. Отже, суд робить висновок, що позивача звільнено саме за незастосування під час такого правопорушення заходів примусу, а саме, фізичної сили та спеціальних засобів.

Суд зазначає, що правомірність рішення суб'єкта владних повноважень повинна досліджуватися, виходячи з аргументів його прийняття. При цьому суд не може оцінювати протиправність дій позивача та наявність підстав для його звільнення з інших мотивів, ніж ті, що визначені самим роботодавцем.

Положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту визначений перелік дисциплінарних стягнень, що можуть бути застосовані до особи за порушення службової дисципліни, до яких відносяться:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Відповідно до положень ст. 14 Дисциплінарного статуту, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Нормами ч. 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що ГУНП в Закарпатській області не доведено обґрунтованість та співрозмірність застосованого до ОСОБА_3 обраного виду дисциплінарного стягнення та подальше звільнення його зі служби, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржені рішення - скасуванню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 91 Закону №580, особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Тобто згідно з чинним законодавством робочий час поліцейських є ненормованим.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок). Так, відповідно до пп. «з» п. 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абз. 3 п. 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

П. 3 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки ГУНП в Закарпатській області про середню заробітну плату (арк. спр. 50), середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 376,14 грн. (11472,23 + 11472,30 / 61), а середньомісячна заробітна плата - 11472,27 грн. (376,14 * ((30 + 31) / 2).

Відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 10.10.2018 р. по 03.04.2019 р., що підлягає виплаті на користь позивача, становить 66200,64 грн. При цьому, з вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов'язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. У зв'язку з чим рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та присудження виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 11472,27 грн. підлягає до негайного виконання.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Ференца Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 40108913) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління національної поліції в Закарпатській області №1908 від 27.09.2018 р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського РВП" в частині звільнення начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 (НОМЕР_3).

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №210 о/с від 08.10.2018 р. про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_3 (НОМЕР_3), начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області.

4. Поновити ОСОБА_3 (НОМЕР_3), майора поліції (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1), на займаній на час звільнення посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області з 09 жовтня 2018 року.

5. Стягнути з Головного управління національної поліції в Закарпатській області (, місцезнаходження: вул. Ференца Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 66200 (Шістдесят шість тисяч двісті) грн. 64 коп. з відрахуванням податків та зборів.

6. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 (НОМЕР_3), майора поліції (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1), на займаній на час звільнення посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Ужгородського районного відділення поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області та стягнення на користь ОСОБА_3 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 11472 (Одинадцять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 27 коп. підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 квітня 2019 року.

СуддяР.О. Ващилін