Справа № 400/294/19
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2019 р. № 400/294/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1
до Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, Миколаїв, 54001
провизнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 21.11.2018 № Ф-5313-54,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області з вимогою визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21 листопада 2018 №Ф-5313-54.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 24.01.2019 отримала Вимогу відповідача про сплату боргу з єдиного внеску на загальну суму 15819,54 гривень. Позивачці невідомо звідки виникла ця недоїмки, за якій період та на підставі чого відповідач нарахував цю заборгованість. Відповідно до ст.77 КАС України позивачка просила обґрунтувати відповідача зазначену суму боргу.

Відповідач позов не визнав, надіслав відзив, в якому свою позицію виклав наступним чином. Облік нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованої картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками. Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449.Згідно з вимогами Закону та Інструкції на платника покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. У відповідності до п.1 ч.2 ст.6 Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Приписами ст.25 Закону та п.3 Розділу VI Інструкції визначено, що орган доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинні містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції або за формою з додатком 7 до цієї Інструкції. Нарахування в ІКП платника податків провадяться автоматично відповідно до обраної системи оподаткування. Починаючи з 01.01.2017, у разі якщо фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуто) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов'язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановленої Законом. При цьому сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Таким чином, оскаржувана вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску була визначена ГУ ДФС у Миколаївській області на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». У свою чергу, відповідно до ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Зважаючи на те, що згідно з даними ІС «Податковий блок» позивачем підприємницьку діяльність не припинено, позивач є платником єдиного внеску та повинен його сплачувати.

До відзиву відповідачем долучено скриншоти з ІС «Податковий блок» та ІКП.

Представник позивачки надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідачем пропущені встановлені судом в ухвалі про відкриття провадження строки для надання відзиву по справі. Крім того, представник позивачки зазначив, що всупереч вимогам ст.79 КАС України, відповідач надіслав на адресу позивача лише сам відзив, і не надіслав докази, а саме скриншоти з ІС «Податковий блок» та ІКП. За таких обставин, представник вважав застосувати наслідки, передбачені ст.79 КАС України, а саме докази подані з порушенням строків та не надані іншим учасникам процесу, є неналежними та недопустимими доказами по справі.

В судовому засіданні 04.03.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування Вимоги, а також зазначив, що не йому, не його довірительці не зрозуміло сума недоїмки, та порядок її визначення відповідачем.

Представник відповідача в судове засідання 04.03.2019 не з'явився.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 03.04.2019 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 22.12.1999 була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця. Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є вирощування зернових та технічних культур.

Відповідно до інформаційної системі ДФС за підприємцем ОСОБА_1 станом на 21.11.2018 рахувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 15819,54 гривень.

21.11.2018 ГУ ДФС у Миколаївській області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №5313-54, якою ОСОБА_1 визначено до сплати 15819,54 гривень недоїмки з єдиного внеску.

29.03.2019 ОСОБА_1 припинала свою підприємницьку діяльність, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено відповідний запис.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі якщо фізичною особою-підприємцем не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.10 Розділу IV Інструкції, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.п.1, 2 Розділу VI Інструкції, до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Відповідно до п.3 Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до п.4 Розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, необхідно констатувати, що Законом передбачений обов'язок фізичної особи-підприємця, сплачувати єдиний внесок, незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску.

Тобто, мінімальний розмір обов'язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.

Саме Закон визначив розмір зобов'язань платника податків з єдиного внеску.

Оскільки позивачка до березня 2019 року була фізичною особою-підприємцем, за нею протягом 2017-2018 років зберігався обов'язок сплачувати єдиний внесок у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску.

У інформаційній системи органу доходів і зборів, лише відображається відомості про сплату чи не сплату платниками податків єдиного внеску, розмір та обов'язок сплати якого встановлені напряму Законом.

Пункт 4 Розділу VI Інструкції надає право контролюючим органам формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійної підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.

Позивачкою будь-яких даних про сплату нею єдиного внеску за 2017-2018 рік до суду не надано. Виконання нею обов'язку передбаченого Законом, та у розмірі встановленому Законом, не підтверджено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно сформував вимогу та направив її на адресу позивачки.

Що стосується зауважень представника про недотримання відповідачем вимог ст.79 КАС України, про надання доказів, то відповідачем надано докази направлення відзиву на адресу позивачки. Зазначене підтверджується і представником позивачки. У цьому випадку суд вважає доказом безпосередньо відзив відповідача та повідомленні ним в ньому відомості про наявність заборгованості позивачки з єдиного внеску. Зазначений доказ позивачка отримала, що підтверджується відповідними поштовими квитанціями.

Порушення відповідачем строків надання доказів, у цьому випадку, суд не вважає підставою для їх не врахування, оскільки, листування суду та сторін відбувалося за допомогою пошти, а не Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка до теперішнього часу нажаль не функціонує.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 НОМЕР_1) до Головне управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6,Миколаїв,547) відмовити.

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко