Справа № 805/3121/18-а
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 р. Справа№805/3121/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (юридична адреса: 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6) про визнання протиправним рішення в частині розміру одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті, скасування рішення в цій частині та зобов`язання нарахувати і виплатити в повному обсязі одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони, в якій просить суд:
- визнати протиправним рішення засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 122 від 24.11.2017 року в частині визначеного розміру виплати одноразової грошової допомоги;
-скасувати рішення засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 122 від 24.11.2017 року в частині визначеного розміру виплати одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати відповідача виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, який не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 травня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами статті 262 КАС України в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (юридична адреса: 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6) про визнання протиправним рішення в частині розміру одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті, скасування рішення в цій частині та зобов`язання нарахувати і виплатити в повному обсязі одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Підготовче засідання призначено на 24 липня 2018 року в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1, про що повідомлено сторін.
Ухвалою суду від 24 липня 2018 року відкладено підготовче засідання на 08 серпня 2018 року.
Ухвалою суду від 08 серпня 2018 року зупинено провадження по справі до вирішення питання на виконання постанови Верховного Суду у справі № 264/8156/15-а.
Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року суд вирішив поновити провадження по справі та призначив підготовче засідання на 13 березня 2019 року.
Ухвалою суду від 13 березня 2019 року суд вирішив закрити підготовче провадження в адміністративній справі, розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження в межах строків, визначених КАС України для розгляду справи.
Нормами частини третьої статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відн з 1983 року по 1985 рік проходив службу в військовій частині (польова пошта № НОМЕР_2 ), яка приймала участь в бойових діях в Республіці Афганістан. У період проходження служби в Республіці Афганістан та участі в бойових діях позивачем було отримано мінно-вибухове множинне осколочне поранення голови, тулуба, закриту черепно мозкову травму, контузію.
Позивач, 25 січня 2012 року пройшов обстеження у Київському міському бюро судово-медичної експертизи, і спеціаліст у галузі судово-медичної експертизи зробив висновок №№ 82/ж від 25.01.2012 р., що «описані рубці є слідством загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, які могли бути отримані в період бойових дій у Афганістані 1983 р.». На засіданні Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, і згідно протоколу №149 від 06.02.2012р. ця центральна військово-лікарська комісія по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв зробила висновок - мінно-вибухове множинне осколочне поранення голови, тулуба, закрита черепно-мозкова травма, контузія та їх наслідки, і захворювання позивача, пов`язані з виконуванням обов`язків військової служби в період перебування у державах де велись бойові дії. Центральна військово-лікарська комісія по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв - встановила зв`язок між моїм пораненням у період проходження служби в Республіці Афганістан та участі в бойових діях, і моїм захворюванням на теперішній час.
З травня 2012р. обласна медико-соціальна експертна комісія №3 м. Донецьк первинно визнала позивача інвалідом 3 групи в зв`язку з отриманням позивачем поранення голови, тулуба, закритої черепно-мозкової травми, контузії, яка пов`язана з виконуванням обов`язків військової служби в період перебування у державах де велись бойові дії.
Обласна медико-соціальна експертна комісія №3 м. Донецьк 5 червня 2014р. повторно визнала мене інвалідом 3 ірупи в зв`язку з отриманням позивачем поранення голови, тулуба, закритої черепно-мозкової травми, контузії, яка пов`язана з виконуванням обов`язків військової служби в період перебування у державах де велись бойові дії.
Ообласна медико-соціальна експертна комісія №2 м. Маріуполь 21 червня 2017р. безстроково визнала позивача інвалідом 3 групи в зв`язку з отриманням поранення голови, тулуба, закритої черепно-мозкової травми, контузії, яка пов`язана з виконуванням обов`язків військової служби в період перебування у державах де велись бойові дії.
Крім того, позивач зазначив, що 08 червня 2016 року Донецьким окружним адміністративним судом було прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області та Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, якій після звільнення з військової служби встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою КМУ від 28.05.2008 року №499. В решті позовних вимог відмовлено.
Донецький Апеляційний адміністративний суд 25 жовтня 2016р. апеляційну скаргу Міністерства Оборони України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2016р.- залишив без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2016р. залишив без змін.
В зв`язку з тим, що Міністерство Оборони України добровільно не виконувало рішення суду, позивач отримав виконавчий лист №264/8156/15-а від 16.12.2016р..
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої службі Міністерства юстиції України 2 червня 2017року було відкрито виконавче провадження ВП №54054144.
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої службі Міністерства юстиції України 12 грудня 2017р. на підставі п.9 ч.1ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII закінчив виконавче провадження ВП №54054144.
Державний виконавець мотивував своє рішення о закінченні виконавчого провадження, тим що рішення суду виконане і позивачу згідно рішення засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №122 від 24.11.2017р. призначена і виплачена грошова сума у розмірі - 3213грн. (три тисячі двісті тринадцять гривень).
Отримавши одноразову грошову допомогу у розмірі - 3213грн. (три тисячі двісті тринадцять гривень), вважаючи, що допомогу виплачено не в повному обсязі, позивач оскаржив рішення державного виконавця до суду.
Донецький окружний адміністративний суд 26 березня 2018р. відмовив у задоволенні позову, визнав рішення державного виконавця законними.
Позивач вважає, що прийняте рішення про виплату одноразової/ грошової допомоги не законне, звернувся до суду з даним позовом.
У строк встановлений судом відповідач надіслав на адресу суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що на виконання рішеня судів по справі №264/8156/15-а, ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 30% від десятирічного грошового забезпечення за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день звільнення з військової служби в сумі 3 213,00 грн. ОСОБА_1 звільнений з військової служби 15.03.1985 р. Станом на 15.03.1985 р. розмір посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом становив 85 крб.
Відповідно до ст.. 3 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», за якою передбачено, що заощадження громадян, зазначені у ч. 1 ст. 1 цього Закону, відновлюються у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні станом на 01 жовтня 1996 року, здійснено переведення однієї грошової одиниці в іншу. Таким чином, розмір допомоги становить 3213,00 (85 крб. * 120 міс. * 1.05 *30%). Просив відмовити в повному обсязі.
Також, 06.08.2018 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначив, що оскільки позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж чеперз 20 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.
Судом встановлено, що позивач з 09.04.1983 р. по 15.031984 р. проходив дійсну військову службу в Збройних Силах, в тому числі приймав участь у бойових діях у складі військової частини пп НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком /а.с.9-17/.
Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 25.01.2012 р. № 82/ж описані рубці є слідством загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, які могли бути отримані в період бойових дій у Афганістані 1983 р. /а.с.19/.
Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №49 від 06.02.2012 р., мінно-вибухове множинне осколочне поранення голови, тулуба, закрита черепно-мозкова травма, контузія рядового у відставці ОСОБА_2 та їх наслідки, і захворювання позивача, пов`язані з виконуванням обов`язків військової служби в період перебування у державах де велись бойові дії /а.с.20/.
З довідки МСЕК серії 10 ААБ №270463 від 03.05.2012 р. вбачається, що позивачу вперше встановлена третя група інвалідності внаслідок поранення (контузія) і захворювання пов`язані з виконанням військових обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії строком до 01.06.2014 р. /а.с.21/.
Вдруге, довідкою МСЕК серії 10 ААВ № 496100 від 05.06.2014 р. повторно встановлена третя група інвалідності внаслідок поранення (контузія) і захворювання пов`язані з виконанням військових обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії строком до 01.07.2017 р. /а.с.22/.
Втретє, довідкою МСЕК серії АВ № 0719181 від 21.06.2017 р. третя група інвалідності внаслідок поранення (контузія) і захворювання пов`язані з виконанням військових обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії безстроково /а.с.23/.
Згідно з відомостями, наявними в програмному забезпеченні «Діловодство спеціалізованого суду» та Єдиному державному реєстрі судових рішень України, судом встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області та Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як особі, якій після звільнення з військової служби встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою КМУ від 28.05.2008 року №499. В решті позовних вимог відмовлено.
За наслідками апеляційного перегляду справи № 264/8156/15-а Донецьким апеляційним адміністративним судом ухвалою від 25 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення. Постановоу Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 26 червня 2018 року касаційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 264/8156/15-а змінено. Вирішено викласти абзац другий резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року в наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, з 05квітня 2012 року, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499». В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 264/8156/15-а залишено без змін.
Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання незаконними дій, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 54054144 від 12 грудня 2017 року та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Згідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 4 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №122 від 24 листопада 2018 року, у зв`язку з набуттям законної сили рішень судів, прийняти таке рішення: На виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2016 за справою № 264/8156/15-а та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 призначити одноразову грошову допомогу рядовому в запасі ОСОБА_1 (Донецький ОВК), якого 15.03.1985 звільнено зі строкової військової служби та 05.04.2012 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 10 ААБ № 270463 від 05.04.2012), в розмірі 30% від десятирічного грошового забезпечення за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день звільнення з військової служби в сумі 3213 (Три тисячі двісті тринадцять) грн. 00 коп. /а.с.53/.
Виплата 30% від десятирічного грошового забезпечення за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день звільнення з військової служби в сумі 3213 (Три тисячі двісті тринадцять) грн. 00 коп. підтверджено платіжним дорученням №1722 від 07 грудня 2017 року /а.с. 50/.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі по тексту - Закон України № 2232-XII).
Відповідно до статті 41 Закону України № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року, який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
За визначенням статті 1 вищевказаного Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Предметом спору у справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи.
Третю групу інвалідності позивачу встановлено 01.07.2014 р.
Згідно з п. 6 ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Відповідно до п. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналогічне правило закріплено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок).
Так, відповідно до п.п.3 п. 6 Порядку (в редакції чинній на час встановлення позивачу вперше ІІІ групи інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.
Таким чином, положеннями статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.
У разі встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 30 років після звільнення зі строкової військової служби, суд дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у позивача відсутнє.
Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2018 року по справі № 750/5074/17, в якій відійшов від правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.03.2018 року у справі № 276/322/17.
Таким чином, ані статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ані Порядком № 975, які діяли на час настання інвалідності позивача, не передбачено право отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.10.2018 року по справі № 820/2504/18.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності 03.05.2012 р., поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконання обов`язків військової строкової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Враховуючи, що позивач на час встановлення інвалідності не є військовослужбовцем строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістом, та законодавством не встановлено право отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, суд до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.
Разом з тим, суд зауважує, що до моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року (далі - Закон № 1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.
Проте з 01 січня 2017 року, після набрання чинності Закону № 1774-VIII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Таким чином, Законом № 1774-VIII звужене коло осіб, які мають право на безстрокове отримання одноразової допомоги у зв`язку із пораненням (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, шляхом встановлення окремого порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги для військовослужбовців строкової військової служби, а Законом № 2004-VIII визначено дату з якої, відповідна особа має право на одноразову грошову допомогу у збільшеному розмірі, з урахуванням моменту прийняття рішення компетентним органом про виплату такої допомоги.
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що судом не встановлено протиправності рішення засідання комісії Міністерства Оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 122 від 24.11.2017 року в частині визначеного розміру виплати одноразової грошової допомоги суд відповіляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, який не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, суд зазначає, що дані вимоги є похідними, а тому відсутні підстави для їх задоволення. .
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення в частині розміру одноразової грошової допомоги, яка підлягає виплаті, скасування рішення в цій частині та зобов`язання нарахувати і виплатити в повному обсязі одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності - відмовити.
Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку посимового провадження 11 квітня 2019 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Толстолуцька М.М.