Справа № 805/1774/15-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2019 року

Київ

справа №805/1774/15-а

касаційне провадження №К/9901/9396/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2015 (головуючий суддя - Голубова Л.Б.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.07.2015 (головуючий суддя - Гайдар А.В., судді: Васильєва І.А., Жаботинська С.В.) у справі №805/1774/15-а за позовом Комунального підприємства «Красноармійськводоканал» до Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (правонаступник Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області) про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2012 року Комунальне підприємство «Красноармійськводоканал» звернулося до адміністративного суду з позовом до Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (правонаступник Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області), в якому просило визнати недійсним та скасувати рішення від 20.03.2015 про відмову у наданні відстрочення податкового боргу з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 106 702,48 грн., зобов'язати надати відстрочення податкового боргу з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 106 702,48 грн., строк сплати яких минув, на строк до 31 грудня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач провадить господарську діяльність з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення у межах м. Красноармійськ, м. Родинське, смт. Шевченка і Красноармійського району. В результаті проведення бойових дій в рамках антитерористичної операції подача питної води, в т.ч., споживачам Красноармійського району була припинена. 19.02.2015 року позивач звернувся до контролюючого органу з заявою про відстрочення податкового боргу з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 106 702,48 грн., строк сплати яких минув, на строк до 31.12.2015. В підтвердження настання обставин непереборної сили до заяви було подано Сертифікат (висновок) ТПП України від 20.08.2014 №2503/05-04, однак у наданні відстрочення податкового боргу відповідачем безпідставно відмовлено.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2015, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.07.2015, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 20.03.2015 про відмову у наданні відстрочення податкового боргу з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 106 702,48 грн.; зобов'язано Красноармійську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Донецькій області розглянути заяву підприємства від 19.02.2015 № 04/459 про відстрочення податкового боргу з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 106 702,48 грн., строк сплати яких минув, на строк до 31 грудня 2015 року, з урахуванням даної постанови суду. В частині позовних вимог про зобов'язання Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області надати відстрочення податкового боргу з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 106 702,48 грн., строк сплати яких минув, на строк до 31 грудня 2015 року - відмовлено.

Судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про надання відстрочення податкового боргу контролюючим органом листом від 20.03.2015 №4070/10/05-16 відмовлено у наданні такого з посиланням на те, що в сертифікаті (висновку) ТПП України від 20.08.2014 №2503/05-04, доданому платником до заяви, зазначено дату з якої розпочав діяти форс-мажор, а саме: 13 липня 2014 року, але не зазначено дату закінчення форс-мажорних обставин, що унеможливлює визначення правильного терміну дії форс-мажору для надання відстрочення податкового боргу. Таким чином, на переконання контролюючого органу, позивачем не надано достатніх доказів існування обставин, з якими закон пов'язує можливість відстрочення податкового боргу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що позивачем надано до заяви достатні докази настання форс-мажорних обставин з якими закон пов'язує можливість погодження з боку контролюючого органу відстрочення податкового боргу; суду не надано повноважень підміняти органи владних повноважень, та відповідно, зобов'язати відповідача надати відстрочення податкового боргу, а тому належним способом захисту порушеного спірними правовідносинами права позивача є зобов'язання податкового органу розглянути заяву підприємства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Покровська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області подала касаційну скаргу, у якій просила Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що наданий до заяви про відстрочення податкового боргу сертифікат (висновок) ТПП України від 20.08.2014 №2503/05-04 не є достатнім доказом, який підтверджує настання форс-мажорних обставин, оскільки не містить дати закінчення дії форс-мажору. Також відповідач вказав на те, що ним 24.02.2015 з метою узгодження надання відстрочення податкового боргу було надіслано до Головного управління Міндоходів у Донецькій області лист-узгодження, однак станом на 20.03.2015 відповідь від контролюючого органу обласного рівня не надійшла, у зв'язку з чим позивача було повідомлено про відмову у наданні відстрочення податкового боргу.

На адресу суду касаційної інстанції від позивача надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, у яких підприємство, з посиланням за законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просив суд скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За змістом статті 32 цього Кодексу, зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється, зокрема, у формі відстрочки.

Відповідно до статті 100 Податкового кодексу України (у наведеній редакції) розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що платник податку який має податковий борг може звернутися до контролюючого органу з заявою про відстрочення такого з наданням до цієї заяви доказів дії обставин непереборної сили, перелік яких визначається постановою Уряду.

Відповідно до розділу 2 Переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1235 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), обставинами, що є підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу заявника є обставини непереборної сили, дія яких може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо тощо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (війна, блокада, страйк, аварія).

Доказами, що підтверджують факт настання (існування) зазначених обставин, є, зокрема, висновок Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Так, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ.

Абзацом 1 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач провадив свою господарську діяльність у населених пунктах, які входять до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р (втратило чинність) та від 02.12.2014 № 1275-р (чинне).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Отже, з аналізу наведених положень норм права вбачається, що належним та достатнім доказом підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору) є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 Податкового кодексу України, Торгова промислова палата України своїм сертифікатом (висновком) від 20.08.2014 №2503/05-4 засвідчила настання обставин непереборної сили з 13 липня 2014 року Комунальному підприємству «Красноармійськводоканал» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області. Компетентним органом у цьому сертифікаті було зазначено, що на момент його видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Зазначений сертифікат уповноваженого органу було подано позивачем до контролюючого органу одночасно із заявою про відстрочення податкового боргу, а отже суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про належне підтвердження підприємством настання непереборної сили (форс-мажору), відтак відмова відповідача з підстав відсутності достатніх доказів існування обставин не ґрунтується на нормах законодавства.

Іншою причиною відмови, на яку послався відповідач у ході розгляду справи було те, що фіскальний орган вищого рівня не узгодив надання позивачеві відстрочення у місячний термін згідно методики попереднього узгодження з Головним управлінням Міндоходів у Донецькій області, втім неузгодженість в роботі між контролюючими органами нижчого та вищого рівнів не може слугувати причиною порушення прав платників податків у сфері надання відстрочень та розстрочень сплати податкового боргу.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб'єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб'єкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб'єкта владних повноважень має прийматися обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

У спорах про оскарження акту індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, який стосується прав та обовязків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об'єктивну правову оцінку такому акту.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У даному випадку, рішення контролюючого органу про відмову у наданні відстрочення податкового боргу не відповідає наведеним критеріям, а тому обґрунтовано визнано судами попередніх інстанцій протиправним та скасовано.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Обраний у даному випадку судами попередніх інстанцій спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання контролюючого органу розглянути заяву підприємства від 19.02.2015 №04/459 про відстрочення податкового боргу з податку на прибуток за 2013 рік у сумі 106 702,48 грн. відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Така не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Покровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21.07.2015 у справі №805/1774/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк