Справа № 761/23025/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

10 квітня 2019 року

Київ

справа №761/23025/16-а

адміністративне провадження №К/9901/34342/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Стародуба О.П., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2016 року (головуючий суддя Малинников О.Ф.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року (головуючий суддя Пилипенко О.Є., судді: Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.) у справі №761/23025/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського військового комісаріату про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві (надалі також відповідач, Головне УПФ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також Київський МВК), в якому просив:

визнати протиправними дії Київського міського військового комісаріату щодо не врахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової винагороди, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні при обчисленні розміру основної пенсії з 27 грудня 2005 року виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою перед звільненням зі служби;

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не здійснення позивачу призначення (перерахунку) розміру пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової винагороди, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні з 27 грудня 2005 року виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою перед звільненням зі служби;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити відповідні дії щодо призначення та виплати позивачу основної пенсії починаючи з 27 грудня 2005 року виходячи із розміру грошового забезпечення за грудень 2005 року в сумі 2536,15 грн., що включає грошове забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням в сумі 2087,08 грн. та виплачену грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, одноразову грошову винагороду, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 449,07 грн. та здійснити виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю не включення Головним УПФ при нарахуванні пенсії позивачу додаткових видів грошового забезпечення, таких як індексація, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а також одноразова грошова допомога при звільненні, хоча позивач отримував їх перед звільненням та з них утримувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року адміністративний позов в частині періоду з 27 грудня 2005 року по 23 грудня 2015 року залишено без розгляду.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити відповідні дії щодо призначення та виплати основної пенсії ОСОБА_1 за період починаючи з 23 грудня 2015 року по 23 червня 2016 року виходячи із розміру грошового забезпечення за грудень 2005 року в сумі 2536,15 грн., що включає грошове забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням в сумі 2087,08 грн. та виплачену грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, одноразову грошову винагороду, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 449,07 грн. та здійснити виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат. В позовних вимогах про: 1) визнання протиправними дії Київського МВК щодо не врахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової винагороди, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні при обчисленні розміру основної пенсії з 27 грудня 2005 року виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою перед звільненням зі служби; 2) визнання протиправною бездіяльність Головного УПФ щодо не здійснення призначення (перерахунку) розміру пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової винагороди, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні з 27 грудня 2005 року виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою перед звільненням зі служби відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та викладено її резолютивну частину в наступній редакції: «Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати протиправними дії Київського міського військового комісаріату щодо не врахування грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової винагороди, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні при обчисленні розміру основної пенсії з 27 грудня 2005 року виходячи із розміру грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою перед звільненням зі служби. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити відповідні дії щодо призначення та виплати позивачу основної пенсії ОСОБА_1 з 23 грудня 2015 року виходячи із розміру грошового забезпечення за грудень 2005 року в сумі 2536,15 грн., що включає грошове забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням в сумі 2087,08 грн. та виплачену грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, одноразову грошову винагороду, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 449,07 грн. та здійснити виплату різниці між фактично отриманим та перерахованим розміром пенсійних виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.». В решті постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року залишено без змін.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил України.

Відповідно до наказу заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 20 грудня 2005 року № 66 позивача звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я) та виключено зі списків особового складу військової частини згідно з наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 26 грудня 2005 року № 78.

За вислугою років позивач набув права па пенсійне забезпечення з 27 грудня 2005 року з розміру грошового забезпечення за останньою займаною штатною посадою перед звільненням.

Позивач перебуває на обліку в Головному УПФ та отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ОСОБА_1 , одночасно із зверненням до суду із цим позовом, звернувся до Головного УПФ із письмовою заявою від 23 червня 2016 року вх. № К 1378 в якій просив здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової винагороди, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні.

На вказане звернення позивача Головне УПФ надало позивачу відповідь листом від 12 липня 2016 року № 13325/03/К-1348, згідно якої у здійсненні перерахунку пенсії останньому відмовлено. Зокрема, з тих підстав, що ст. 43 Закону №2262-ХІІ не передбачено врахування до складу грошового забезпечення при обчисленні пенсій таких видів грошового забезпечення, як грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, одноразову грошову винагороду, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а тому мають бути враховані при обчисленні пенсії. Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання протиправною бездіяльність Київського МВК та Головного УПФ, суд вказав, що позивач до відповідачів протягом 2008-2016 років офіційно з питанням про перерахунок його пенсії не звертався. При цьому, відповідь на єдине звернення позивача від 23 червня 2016 року вх. № К 1378 надана йому відповідачем вчасно, а тому суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог в цій частині.

З висновками суду в частині відмовлених позовних не погодився апеляційний суд, вказавши, що призначення пенсії позивачу відбулося у 2005 році та обчислено її розмір Київським міським військовим комісаріатом. Тобто, саме ним при призначенні позивачу пенсії та обрахунку її розміру при звільненні було протиправно не враховано грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, одноразову грошову винагороду, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні. Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що в цій частині постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової про задоволення позовної вимоги про визнання дій Київського міського військового комісаріату протиправними.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанції, Головне УПФ подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що у постанові Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік додаткових видів оплати праці, серед яких відсутні ті складові, які позивач просить врахувати для обчислення пенсії. Тому на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін. Вказує, що висновки судів відповідають, зокрема, правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 10 березня 2015 року (справа №21-70а15) щодо застосування у подібних цій справі правовідносинах положень статті 9 та частини третьої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Ураховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для включення до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, отриманих позивачем грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплата яких здійснювалася не щомісячно, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, адже вказані виплати не входять до встановленого частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ переліку видів грошового забезпечення.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17 (провадження № 11-806апп18), в якій здійснено відступ від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10 березня 2015 року (№ 21-70а15).

Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів вказує про відсутність підстав для її включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсії, оскільки вказана виплата також є одноразовою допомогою та більш того має інше правове призначення.

Правову позицію щодо відсутності підстав для включення одноразової грошової допомоги при звільненні до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, висловлено в рішенні Верховного Суду України від 12 вересня 2017 року, прийнятому у справі № 21-1115а16 та в подальшому підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема, від 3 травня 2018 року у справі №728/1876/17, від 22 листопада 2018 року у справі №344/10953/17.

Що стосується вимог про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням індексації, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ (далі - Закон № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина 2 статті 19 Закону № 2017-ІІІ).

Статтею 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно статей 1 і 2 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону №2011-ХІІ містить відсилочну норму, колегія суддів вважає, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону № 2011-XII або Закону № 2262-ХІІ.

Верховний Суд у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, розглянувши справу №638/9697/17 при вирішенні питання включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманої військовослужбовцем індексації грошового забезпечення, у постанові від 3 квітня 2019 року відступив від раніше висловленої з цього питання правової позиції Верховного Суду у справах №522/11262/16-а та №522/7855/17 та сформулював наступний правовий висновок.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2262-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Отже, правильними є висновки судів про задоволення позову в частині зобов`язання Головного УПФ включити до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, індексацію грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного УПФ включити до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні.

Водночас судові рішення про зобов`язання Головного УПФ включити до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, індексації грошового забезпечення відповідають нормам матеріального права, у зв`язку з чим в цій частині залишаються без змін.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 350, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві області задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі №761/23025/16-а скасувати в частині визнання протиправними дій Київського міського військового комісаріату та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити відповідні дії щодо призначення та виплати позивачу основної пенсії ОСОБА_1 виходячи із розміру грошового забезпечення, що включає виплачену грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, одноразову грошову винагороду та одноразову грошову допомогу при звільненні та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

В іншій частині постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі №761/23025/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

О.П. Стародуб

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду