Справа № 826/15714/17
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Адвоката ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Адвоката ОСОБА_2 до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Заступника начальника Відділу - державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Верховний Суд про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Адвоката ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним до Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Заступника начальника Відділу - державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Верховний Суд, в якому просив визнати протиправними дії заступника начальника відділу - державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Гордієнко Валентини Іванівни щодо проведення державної реєстрації органу державної влади Верховний Суд (ідентифікаційний код юридичної особи № 41721784), запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 09.11.2017 року за № 1 071690; скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 09.11.2017 року за № 1 071690 про проведення державної реєстрації органу державної влади Верховний Суд, ідентифікаційний код юридичної особи № 41721784 з місцезнаходженням: м. Київ, вулиця Пилипа Орлика, 8.

В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує на те, що державна реєстрація органу державної влади Верховний Суд відбулася з порушенням вимог законодавства України, тому підлягає скасуванню. Зокрема, Позивач вказує на відсутність розпорядчого акту щодо створення Верховного Суду, оскільки пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не є таким актом в розумінні Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Станом на час звернення до суду з позовом жодний законопроект про створення Верховного Суду згідно з офіційним сайтом Верховної Ради України не зареєстровано. Також, Позивач стверджує, що Верховний Суд створено з пропуском встановленого пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» шестимісячного строку від дня набрання чинності цим Законом, тобто не пізніше 30.02.2017 року. За наявності зазначених порушень державний реєстратор відповідно до статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» протягом 24 годин після надходження документів, поданих для державної реєстрації Верховного Суду, повинен був відмовити у проведенні державної реєстрації з огляду на порушення встановленого законом порядку створення Верховного Суду та невідповідність поданих документів вимогам Конституції та законів України.

В обґрунтування свого порушеного права, за захистом якого звернувся до суду з адміністративним позовом, Позивач із посиланням на низку рішень Європейського суду з прав людини вказує на те, що як професійний адвокат має право на розгляд за його участі справ судом, заснованим на законних підставах, оскільки в протилежному випадку такий суд не буде володіти легітимністю, що є необхідною ознакою для розгляду справ у демократичному суспільстві (Lavents v.Latvia параграф 8). Фраза «заснований на законних підставах» означає не лише законні підстави для існування «суду», а також відповідність суду специфічним правилам, що регламентують його діяльність (Sokurenko and Strygun v.Ukraine параграф 24). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позивач стверджує, що особа може звертатися за захистом своїх прав навіть якщо обставини, що склалися, напряму не порушують її права, але впливають на вибір поведінки та можуть призвести до того, що особа потрапить під дію цих обставин. Державна реєстрація юридичної особи Верховного Суду безпосередньо впливає на коло прав та інтересів позивача, зокрема, стосується права на здійснення професійної підприємницької діяльності та на судовий захист в цілому, в розрізі здійснення правосуддя незалежним, компетентним судом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову Адвоката ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Адвокатом ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що судом першої інстанції не встановлено всіх обставин, що мають істотне значення для справи, а саме не надано належно оцінки аргументам Позивача, що подано заяву про реєстрацію юридичної особи - Верховний Суд, яка була заповнена не у відповідності до вимог законодавства, оскільки відсутнівідомості про назву розпорядчого акта, на підставі якого створено державний орган, що є складовою форми заяви, затвердженої згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а в описі документів, який складений реєстратором вказано на наявність оригіналу рішення засновників або уповноваженого ним органу про створення юридичноїособи, однак дані відомості також не відображені в поданій заяві про реєстрацію юридичної особи - Верховний Суд, тобто має місце невідповідність відомостей поданим документам, тобто подані документи є такими, що потребують усунення підстав для зупинення розгляду документів та на підставі яких не може бути проведено державну реєстрацію.

Також, Позивач звертає увагу на те, що державним реєстратором протиправно здійснено реєстрацію юридичної особи - Верховний Суд під час існування підстав для відмови у державній реєстрації, а саме: відсутність розпорядчого акта про створення органу державної влади. Крім того, на думку Позивача, державний реєстратор зобов'язаний був винести рішення про відмову у проведенні державної реєстрації новоствореної юридичної особи Верховний Суд, оскільки не дотримано законодавчо визначеного шестимісячного строку для утворення суду, станом на момент вчинення реєстраційних дій Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким змінено строк утворення набрав чинності після того як було здійснено державну реєстрацію.

Третьою особою подано пояснення на апеляційну скаргу, в яких Верховний Суд просить апеляційну скаргу Адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Також, Відділом з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надано письмові пояснення, в яких Відповідач просить апеляційну скаргу Адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення без змін. Посилається на те, що державному реєстратору Гордієнко В.І. було надано повний комплект документів, що визначені законом. Також, звертає увагу на те, що підставою утворення Верховного Суду був і є Закон України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням приписів ч. 3 ст. 9 Закону про реєстрацію, відомості про цей закон не повинні вноситись до Єдиного державного реєстру та не повинні зазначатися заявником у заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач є адвокатом та здійснює свою адвокатську діяльність на підставі свідоцтва серії № 3249, виданого 23.12.2014 року Київською міською КДКА.

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відтак, в силу виконання своїх професійних обов'язків позивач як адвокат здійснює представництво клієнта в судах, у тому числі у Верховному Суді - найвищому суді в системі судоустрою України.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Верховний Суд як юридичну особу - орган державної влади зареєстровано 09.11.2017 року за № 1 071690. Державну реєстрацію проведено державним реєстратором Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Гордієнко Валентиною Іванівною.

Не погоджуючись із правомірністю державної реєстрації Верховного Суду, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено будь-яких недоліків документів, поданих для державної реєстрації Верховного Суду, що відповідно до вимог Закону № 755-IV зумовлювало необхідність відмови державного реєстратора у його державній реєстрації. Суд першої інстанції дійшов висновку, що державним реєстратором правомірно проведено державну реєстрацію Верховного Суду 09.11.2017 року за № 1 071690.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Фраза «встановленим законом», поміж іншого, стосується і правової основи самого існування «суду».

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з пунктом 1 статті 6 «суд» має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб (рішення «Лавентс проти Латвії», «Сокуренко і Стригун проти України»).

В цьому аспекті правомірність створення Верховного Суду та його державна реєстрація як юридичної особи, безперечно, впливає на реалізацію Позивачем як адвокатом його права на участь у судовому розгляді справ Верховним Судом як судом, установленим законом.

Позивач, який вважає, що державна реєстрація Верховного Суду як юридичної особи відбулася з порушенням законодавства, що призвело до функціонування нелегітимного суду і порушення його прав та інтересів як адвоката, шляхом звернення до суду з даним адміністративним позовом реалізував своє право на звернення до суду відповідно до статті 5 КАС України щодо оскарження такої державної реєстрації.

Положеннями статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень.

Так, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців врегульовано Законом України від 15.05.2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV).

За приписами статті 3 Закону № 755-IV його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 4 Закону № 755-IV визначено загальні засади державної реєстрації, відповідно до яких державна реєстрація базується на таких основних принципах: 1) обов'язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 3) врегулювання відносин, пов'язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; 4) державної реєстрації за заявницьким принципом; 6) єдності методології державної реєстрації; 7) об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; 8) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 9) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Частиною 2 статті 6 Закону № 755-IV передбачено, що державний реєстратор: приймає документи; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів; перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації; проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; веде Єдиний державний реєстр (далі - ЄДР); веде реєстраційні справи; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1-2 статті 14 Закону № 755-IV документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням.

Якщо документи подаються особисто, заявник пред'являє свій паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України, або паспортний документ іноземця, або посвідчення особи без громадянства, або посвідку на постійне або тимчасове проживання.

У разі подання документів представником додатково подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що засвідчує його повноваження.

Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що документи в паперовій формі приймаються за описом, примірник якого в день їх надходження видається заявнику з відміткою про дату їх отримання та кодом доступу в той спосіб, відповідно до якого були подані документи.

Стаття 15 Закону № 755-IV містить вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації, відповідно до яких документи, поміж іншого, повинні відповідати таким вимогам:

- документи мають бути викладені державною мовою та додатково, за бажанням заявника, - іншою мовою (крім заяви про державну реєстрацію);

- текст документів має бути написаний розбірливо (машинодруком або від руки друкованими літерами);

- документи не повинні містити підчищення або дописки, закреслені слова та інші виправлення, не обумовлені в них, орфографічні та арифметичні помилки, заповнюватися олівцем, а також містити пошкодження, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; заява про державну реєстрацію підписується заявником;

- рішення уповноваженого органу управління юридичної особи повинно бути оформлено з дотриманням вимог, встановлених законом, та відповідати законодавству;

- зображення та опис символіки повинні бути оформлені з дотриманням вимог, встановлених законом, та відповідати законодавству;

- у разі якщо оригінали документів, необхідних для державної реєстрації, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Форми заяв про державну реєстрацію затверджуються Міністерством юстиції України.

За приписами частини 2 статті 17 Закону № 755-IV для державної реєстрації створення юридичної особи - державного органу подається заява про державну реєстрацію створення юридичної особи.

Інші вимоги щодо переліку необхідних документів для державної реєстрації створення юридичної особи в Законі № 755-IV відсутні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами реєстраційної справи № 1_070_071690_00, що 09 листопада 2017 року до заступника начальника відділу - державного реєстратора відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Гордієнко В.І. під час особистого прийому звернувся заявник ОСОБА_5 із заявою установленої форми про державну реєстрацію створення юридичної особи - Верховний Суд, особу підтвердив паспортом громадянина України, на підтвердження повноважень щодо звернення із заявою надав засвідчену належним чином копію наказу Державної судової адміністрації України від 08.11.2017 року № 276.

Прийняття такого наказу Державною судовою адміністрацією України узгоджується з вимогами частини 5 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої для здійснення дій щодо реєстрації новоутвореного суду як юридичної особи, забезпечення необхідних дій для належного початку його роботи та представництва такого суду як органу державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами Державна судова адміністрація України приймає рішення про призначення тимчасово виконуючого обов'язки керівника апарату новоутвореного суду.

Тимчасово виконуючий обов'язки керівника апарату суду здійснює вказані повноваження керівника суду як юридичної особи до моменту призначення, обрання чи переведення на посаду судді такого суду щонайменше одного судді та продовжує здійснювати виконання обов'язків керівника апарату суду до призначення відповідного керівника апарату суду згідно з процедурами, визначеними законодавством про державну службу, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявником ОСОБА_5 надано державному реєстратору Гордієнко В.І. вичерпний перелік документів для державної реєстрації юридичної особи Верховний Суд, з чим погоджується колегія суддів.

У той же час, ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких недоліків документів, поданих для державної реєстрації Верховного Суду, що відповідно до вимог Закону № 755-IV зумовлювало необхідність відмови державного реєстратора у його державній реєстрації чи зупиненні розгляду документів.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним реєстратором правомірно проведено державну реєстрацію Верховного Суду 09.11.2017 року за № 1 071690, та вважає його обґрунтованим.

Доводи Позивача в апеляційній скарзі про те, що державним реєстратором протиправно здійснено реєстрацію юридичної особи - Верховний Суд під час існування підстав для відмови у державній реєстрації, а саме відсутністю відповідного розпорядчого акта, зокрема спеціального Закону про створення Верховного Суду, прийнятого відповідно до Конституції України, Закону № 1402-VIII, а також порушенням установленого пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень згаданого Закону шестимісячного строку створення Верховного Суду, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з підпунктом 6 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Статтею 19 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), який набрав чинності 30.09.2016 року, визначено порядок утворення і ліквідації суду, відповідно до якого, зокрема, суд утворюється і ліквідовується законом.

Проект закону про утворення чи ліквідацію суду вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Утворення суду може відбуватися шляхом створення нового суду або реорганізації (злиття, поділу) судів.

Суд є юридичною особою, якщо інше не визначено законом.

За приписами підпункту 1 пункту 4 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1402-VIII) протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом: 1) утворюється Верховний Суд у порядку та у складі, що визначені цим Законом; 2) призначаються судді Верховного Суду за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону.

Відповідно до пунктом 5 Прикінцевих і перехідних положень цього Закону Верховний Суд створюється на матеріально-технічній базі Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України.

При цьому, стаття 80 Цивільного кодексу України містить визначення поняття «юридична особа», відповідно до якого юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 81 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Частиною 3 статті 81 Цивільного кодексу України передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що Конституцією та Законом № 1402-VIII визначено порядок створення юридичної особи публічного права Верховний Суд та, в свою чергу, Законом № 1402-VIII вирішено створити Верховний Суд.

Під час розгляду і вирішення даної справи суд першої інстанції виходив з того, що правомірність створення Верховного Суду та його державна реєстрація як юридичної особи, безперечно, впливає на реалізацію Позивачем як адвокатом його права на участь у судовому розгляді справ Верховним Судом як судом, установленим законом.

Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на підстави утворення Верховного Суду і його правовий статус у системі судоустрою України.

З 30 вересня 2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким були визначені, у тому числі принципи побудови судоустрою України.

Зазначеними Законом вперше було передбачено існування у системі судоустрою України Верховного Суду.

Так, згідно зі ст. 125 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 8 Конституції України вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Отже, Верховний Суд є судом, існування та правовий статус якого закріплені безпосередньо у Конституції України.

Одночасно з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» 30 вересня 2016 року набув чинності також Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ.

У розділі XII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» зазначеного Закону визначені заходи, спрямовані на реалізацію ч. 3 ст. 125 Конституції України щодо функціонування у системі судоустрою України Верховного Суду.

Положеннями п.п. 1 п. 4 розділі XII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону № 1402-УІІІ передбачено, що протягом шести місяців з дня набрання ним чинності утворюється Верховний Суд у порядку та у складі, що визначені цим Законом.

Нормою Закону № 1402-VІІІ, яка визначають порядок утворення Верховного Суду, є п. 5 розділі XII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ», який передбачає, що Верховний Суд створюється на матеріально-технічній базі Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України.

Також пунктами 8-11 розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону № 1402-VІІІ визначені умови та механізм початку роботи Верховного Суду.

День початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, визначається рішенням його Пленуму, що публікується на веб-порталі судової влади та в газеті 'Толос України".

Верховний Суд розпочинає роботу за умови призначення щонайменше шістдесяти п'яти суддів Верховного Суду за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону.

Кількість посад у кожному з касаційних судів визначається з урахуванням вимог цього Закону щодо палат, які обов'язково створюються у касаційному суді, порядку формування Великої Палати Верховного Суду та з урахуванням інших визначених законом вимог.

Не пізніше ніж через п'ять днів з дня призначення шістдесят п'ятого судді Верховного Суду, за принципом рівного представництва від кожного касаційного суду створюється організаційний комітет, який скликає Пленум Верховного Суду в тридцятиденний строк.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів Позивача щодо відсутності закону про створення Верховного Суду.

Додатково колегія суддів вважає необхідним зазначити, що порядок утворення судів, який, на думку Позивача, не було дотримано, не поширюється на Верховний Суд.

Позивач вважає, що Верховний Суд повинен бути утворений розпорядчим актом Президента України, у разі його утворення до 31 грудня 2017 року, або законом України, у разі його утворення після зазначеної дати.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 125 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Колегія суддів повторно звертає увагу на тому, що згідно з ч. 3 ст. 125 Конституції України Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Одночасно розділ XV «Перехідні положення» було доповнено новим пунктом 16-1, положеннями пп. 6 якого передбачено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Державну реєстрацію Верховного Суду було проведено 09 листопада 2017 року.

Порядок утворення судів визначений також у ст. 19 Закону № 1402-VІІІ, який передбачає, що суд утворюється і ліквідовується законом. Проект закону про утворення чи ліквідацію суду вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя. Місцезнаходження, територіальна юрисдикція і статус суду визначаються з урахуванням принципів територіальності, спеціалізації та інстанційності. Підставами для утворення чи ліквідації суду є зміна визначеної цим Законом системи судоустрою, необхідність забезпечення доступності правосуддя, оптимізації видатків державного бюджету або зміна адміністративно-територіального устрою. Утворення суду може відбуватися шляхом створення нового суду або реорганізації (злиття, поділу) судів. Кількість суддів у суді визначає Державна судова адміністрація України за погодженням з Вищою радою правосуддя з урахуванням судового навантаження та в межах видатків, визначених у Державному бюджеті України на утримання судів та оплату праці суддів.

Системний аналіз зазначених норм права вказує на те, що ч. 2 ст. 125 Конституції України та ст. 19 Закону № 1402-VІІІ передбачено порядок утворення судів, які входять до системи судоустрою України і потреба у яких визначається за принципами територіальності та спеціалізації, а також інстанційності.

Натомість Верховний Суд - єдиний суд, який є найвищим у системі судоустрою та існування якого прямо передбачене безпосередньо Конституцією України.

За таких обставин посилання Позивача на відсутність розпорядчого акту про утворення Верховного Суду, а саме - Указу Президента України або Закону України, прийнятого відповідно до Закону № 1402-VІІІ, є необґрунтованими.

Верховний Суд є легітимним та заснованим на законних підставах.

Щодо реєстрації Верховного Суду як юридичної особи колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Конституція України безпосередньо не регулює зазначене питання.

У свою чергу ч. 8 ст. 19 Закону № 1402-VІІІ передбачає, що суд є юридичною особою, якщо інше не визначено законом. Глава 5 «Верховний Суд» розділу II Закону № Закону № 1402-VІІІ не передбачає винятку із правила, передбаченого ч. 8 ст. 19 цього Закону. Відтак, Верховний Суд також є юридичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Отже, створення Верховного Суду не є достатньою підставою для визнання його юридичною особою. Обов'язковою умовою для цього є також здійснення його реєстрації.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, єдиним документом для державної реєстрації створення юридичної особи - державного органу, згідно з ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» є заява про державну реєстрацію створення юридичної особи.

Надання інших документів або відомостей вказаним Законом не передбачено.

Подана Заступнику начальника Відділу - державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації заява про державну реєстрацію створення юридичної особи - Верховного Суду відповідала вимогам, установленим статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Відповідно до ч. 2 ст. 15 вказаного Закону форми заяв про державну реєстрацію затверджуються Міністерством юстиції України.

Заява про проведення державної реєстрації створення юридичної особи, яка затверджена наказом Міністерством юстиції України від 06 січня 2016 року № 15/5, передбачає наявність відомостей про назву розпорядчого акта, на підставі якого створено державний орган, орган місцевого самоврядування.

У даному випадку такі відомості не були зазначені у заяві про державну реєстрацію створення Верховного Суду.

Разом з тим, єдиною установленою ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» вимогою до оформлення заяви про державну реєстрацію є наявність підпису заявника.

Отже, підстав для зупинення розгляду документів, поданих для державної реєстрації Верховного Суду або для відмови у його державній реєстрації, визначених статтями 27,28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» судом не встановлено.

Колегія суддів враховує, що відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 9 зазначеного Закону в Єдиному державному реєстрі щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб містяться дані про розпорядчий акт, на підставі якого створено юридичну особу (крім місцевих рад та їхніх виконавчих комітетів).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність інформації про акт, на підставі якого створено Верховний Суд, у графі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань «Дані про розпорядчий акт, на підставі якого створено юридичну особу» не є підтвердженням відсутності такого акта та не може слугувати підтвердженням протиправності державної реєстрації Верховного Суду.

Крім того, зазначена невідповідність даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про Верховний Суд вимогам Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» не порушує прав та інтересів Позивача, на захист яких поданий адміністративний позов.

Наведеним спростовуються доводи Позивача щодо відсутності закону про створення Верховного Суду.

Відсутність інформації про акт, на підставі якого створено Верховний Суд, у графі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань «Дані про розпорядчий акт, на підставі якого створено юридичну особу» не є підтвердженням відсутності такого акта та не може слугувати підтвердженням протиправності державної реєстрації Верховного Суду.

Що стосується дати створення Верховного Суду, то, дійсно, Законом № 1402-VIII не визначено такої дати, а її відсутність, за висновком суду, обґрунтовується тим, що такою датою є 30.09.2016 - дата набрання чинності Законом № 1402-VIII, відповідно до якого й утворено Верховний Суд.

Отже, доводи Позивача про створення Верховного Суду з пропуском встановленого пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII шестимісячного строку від дня набрання чинності цим Законом, перебіг якого, як вважає Позивач, закінчився 30.02.2017 року, суд першої інстанції обґрунтовано вважав таким, що ґрунтуються на помилковому ототожненні ним дати створення Верховного Суду із датою його державної реєстрації 09.11.2017 року, з чим також погоджується колегія суддів.

Також, Позивач помилково вважає, що перебіг шестимісячного строку, встановленого пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, закінчився 30.02.2017 року, тоді як насправді його закінчення припадає на 30.03.2017 року.

При цьому, Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до абзацу першого пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII внесено зміни шляхом заміни слова «шести» на слово «дванадцяти», які набрали чинності 29.11.2017 року.

Згідно з останньою редакцією пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII протягом дванадцяти місяців з дня набрання чинності цим Законом: 1) утворюється Верховний Суд у порядку та у складі, що визначені цим Законом; 2) призначаються судді Верховного Суду за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону.

Тобто, відповідно до Закону № 1402-VIII спочатку у строк до 30.03.2017 року, а потім до 30.09.2017 року мала бути закінчена процедура утворення Верховного Суду, завершальним етапом якої є призначення суддів Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи Позивача викладені в апеляційній скарзі про порушення законодавства України під час державної реєстрації Верховного Суду як юридичної особи є безпідставним.

Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Разом з тим позивач не позбавлений обов'язку надати суду докази порушення його прав внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій чи прийняття протиправних рішень.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Адвоката ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст складено 09.04.2019 року.