Справа № 280/4315/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4315/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2018 (суддя Максименко Л.Я., повний текст рішення складено 02.01.2019)

у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до відповідача Головного управління Держпраці у Запорізькій області ро скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому просила скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №3 ДФС-ФС від 13.09.2018 у розмірі 558 450грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 21.08.2018 фактичної перевірки у ФОП ОСОБА_2 не проводилось, а 22.08.2018 до салону прийшли інспектори Аруссо П.Ю. та Засипко Н.А., які надали копії документів на перевірку. Пояснили, що 21.08.2018 вони вже провели перевірку, до якої їх допустила гр. ОСОБА_3, за результатами якої встановлено допущення до роботи 5 осіб без укладання трудового договору. Позивач заперечує проти встановлених обставин та зазначає, що із гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були укладені договори про ознайомлення із специфікою роботи салону «Монро». При цьому, лише ОСОБА_7 була працевлаштована в салон, про що 22.08.2018 ФОП ОСОБА_2 видано наказ та укладено трудовий договір. Стверджує, що про існування такої особи як ОСОБА_8, яка зазначена в акті перевірки від 22.08.2018 № 57/08-01-13-06/НОМЕР_1, як допущена до роботи в салоні без оформлення трудового договору, їй взагалі нічого не відомо. У зв'язку із тим, що на думку позивача при проведені перевірки контролюючим органом було допущено процедурні порушення, а також за відсутності обставин допущення до роботи осіб без оформлення трудового договору, вважає винесене оскаржуване рішення про накладення штрафу протиправними та таким, що підлягає скасуванню. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що при розгляді справи не знайшли свого підтвердження висновки відповідача щодо допуску ФОП ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_10

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що перевіркою встановлено допуск до роботи осіб, з якими не укладені трудові договори, що тягне відповідальність в силу норми ст. 265 КЗПП України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на відсутність порушень, які зазначені в постанові відповідача.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України. Згідно ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, відповідачем направлено до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.07.2018 зареєстровано звернення засобами телефонного зв'язку через контакт центр ІДД ОСОБА_11 представника гр. ОСОБА_12 (договір від 31.01.2018) про те, що ТОВ «Мерлін Монро» має неофіційно працевлаштованих працівників та ухиляється від сплати податків.

На підставі направлень від 20.08.2018 № 360, від 20.08.2018 № 361, виданих Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, ОСОБА_13 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Запорізькій області та Аруссо П.Ю. головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку за місцем здійснення діяльності м. Бердянськ, пр-т.Праці, буд.12-д, салон краси «Монро» з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника та дотримання вимог законодавства щодо державної реєстрації підприємницької діяльності, про що складено акт від 22.08.2018 № 57/08-01-13-06/216452580.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V, норми Кодексу законів про працю України, норми постанови КМУ № 413 від 17.06.2015 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі і її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», норми Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно акту фактичної перевірки, ФОП ОСОБА_2 не було укладено відповідно до закону трудові відносини з фізичними особами ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та не надано до ДПІ по місцю реєстрації повідомлення про прийняття працівника на роботу, чим порушено ст. 24, ст. 26 Кодексу законів про працю України та постанову КМУ № 413 від 17.06.2015 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі і її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

При цьому, 29.08.2018 до Головного управління Держпраці у Запорізькій області супровідним листом від Головного управління ДФС у Запорізькій області, для вжиття відповідних заходів в межах компетенції, надійшло звернення ОСОБА_11 та матеріали перевірки ФОП ОСОБА_2

30.08.2018 заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. прийнято рішення № 3 ДФС щодо розгляду справи про накладення штрафу. Розгляд справи призначено на 13.09.2018 о 14год.15 хв.

03.09.2018 на адресу ФОП ОСОБА_2 надіслано повідомлення про розгляд справи від 31.08.2018, що підтверджується фіскальним чеком № 5891.

13.09.2018 за результатами розгляду справи, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Дановським В.В. винесено постанову № 3 ДФС-ФС про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 у розмірі 558 450грн.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V .

За приписами статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

При цьому, у відповідності до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

В силу положень підпункту 6 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань:

- здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Управління Держпраці у Запорізькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, а відтак має повноваження здійснювати державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю.

У відповідності до частини 4 ст.265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі - Порядок № 509) штрафи можуть бути накладені на підставі акту документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для винесення оскаржуваної постанови від 13.09.2018 № 3 ДФС-ФС стали матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2, оформлені актом від 22.08.2018 № 57/08-01-13-06/216452580.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно зазначив, що документальна виїзна перевірка ДФС та фактична перевірка ДФС є різними за своїм змістом, підставами та порядком проведення.

Оскільки матеріали справи не містять акту документальної виїзної перевірки ДФС, а містять акт від 22.08.2018 року про результати фактичної перевірки (а.с. 9-10), то при винесенні оскаржуванної постанови Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області було використано матеріали, які згідно з Порядком № 509 не можуть бути підставою для застосування штрафу.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях Головного управління Держпраці у Запорізькій області процедурних порушень при накладені штрафу, а саме використання документів, що не можуть бути підставою для розгляду питання про накладення штрафу.

Щодо наявності порушення, зафіксованого в акті фактичної перевірки від 22.08.2018 № 57/08-01-13-06/216452580 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 2 частини 1 КЗпП України основними трудовими правами працівника є право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі; додержання письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім;

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно зі статтею 24 частини 3 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Тобто, з урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обов'язковою умовою допуску працівника до роботи є укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

При цьому, за результатами фактичної перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_2 не було укладено відповідно до закону трудові відносини з фізичними особами ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та не надано до ДПІ по місцю реєстрації повідомлення про прийняття працівника на роботу, чим порушено ст. 24, ст. 26 Кодексу законів про працю України та постанову КМУ № 413 від 17.06.2015 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі і її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що до матеріалів акту від 22.08.2018 № 57/08-01-13-06/216452580 долучені письмові пояснення ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_17, ОСОБА_10 датовані 21.08.2018. В письмових поясненнях на ім'я заступника начальника ГУ ДФС у Запорізькій області Матвійчука О.А. вищеперелічені особи зазначили про те, що на момент проведення перевірки проходили стажування з метою подальшого працевлаштування в салоні на підставі усної домовленості. В період стажування дохід не отримували.

При цьому, матеріали справи містять копії трудових договорів, та договорів про ознайомлення зі специфікою роботи салону краси «Монро», укладених позивачем (ФОП ОСОБА_2.) із ОСОБА_19, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 17-22).

Зокрема, відповідно до умов договорів ознайомлення із специфікою роботи включає надання відомостей щодо: організації діяльності салону краси «Монро», посадових інструкцій, консультативного процесу, правил внутрішнього та трудового розпорядку тощо. Слід зазначити, що умовами вказаних договорів не передбачено можливості здобувача фактично виконувати будь-яку роботу в салоні «Монро».

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що судом першої інстанції допитані в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Водночас, матеріали справи містять, письмові пояснення ОСОБА_17, які також були долучені до акту фактичної перевірки. При цьому, представником позивача в суді першої інстанції надані пояснення, що позивач не може надати відомості про ОСОБА_17, оскільки така особа позичці не відома. Не зазначені відомості про ОСОБА_17 і в письмових поясненнях.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно зазначив, що вказане позбавляє можливості ідентифікувати вказану особу та встановити справжність її пояснень, шляхом виклику до суду для допиту в якості свідка.

Разом з тим, допитані судом першої інстанції (у судовому засіданні 18.12.2018) в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтвердили, що 21.08.2018 вони вчотирьох перебували в салоні «Монро», розташованому в м. Бердянськ, пр-т.Праці, 12-д, куди запрошені були за пропозицією ФОП ОСОБА_2 для ознайомлення з умовами праці в салоні, дійсно з метою майбутнього працевлаштування. В той час, коли ФОП ОСОБА_2 відлучилась із салону у власних справах, вони залишились в салоні самі та спілкувались між собою, клієнтів в салоні не було, коли до приміщення зайшли двоє осіб, які представились перевіряючими, запитували про те, чим вони займаються і в решті-решт запропонували надати письмові пояснення.

На запитання суду чи самі писали вказані особи пояснення, останні відповіли що самі, але зазначили про те, що зміст пояснень був виказаний перевіряючими з мотивацією, що саме так потрібно.

Судом першої інстанції з показань свідків встановлено, що жоден з них не розрізняє поняття прийняття на роботу з випробуванням, стажування чи ознайомлення з умовами праці. У зв'язку із цим, на запитання суду, чому в письмових поясненнях, наданих перевіряючим всі зазначили, що проходять стажування у ФОП ОСОБА_2 відповіли, що таке визначення вживали перевіряючі.

Колегія суддів апеляційної інстанції з цього приводу вважає за можливе зазначити, що особи, які не мають, зокрема, юридичної освіти, або не працюють фахівцями у певній галузі права, можуть не розуміти певні тонкощі юридичних визначень та не розуміти різницю між визначеннями.

Відносно дат, зазначених у письмових поясненнях свідки вказали, що всі вони вперше перебували в салоні лише 21.08.2018. Дати, вказані в письмових поясненнях, як дати початку проходження стажування вважали датами укладення договорів про ознайомлення з умовами праці. Також, свідки підтвердили, що 21.08.2018 в салоні вони бути лише вчотирьох і таку особу як гр.ОСОБА_17 вони не знають та не обслуговували клієнтів.

Враховуючи те, що в матеріали справи містять з вищепереліченими особами трудові договори та договори щодо ознайомлення зі специфікою роботи салону «Монро», а також показання свідків, суд першої інстанції правильно піддав критиці письмові пояснення відібрані у вказаних громадян перевіряючими під час проведення фактичної перевірки.

Отже, письмові пояснення не свідчать про фактичний допуск до роботи зазначених осіб у салоні краси «Монро» та дійсно не можуть бути розцінені судом як належний доказ.

Інших доказів, які б підтверджували факт допуску вищевказаних громадян до роботи у салоні краси «Монро» відповідачем не надано.

Відповідно до статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи не знайшли свого підтвердження висновки перевіряючих, викладені в акті фактичної перевірки від 22.08.2018 № 57/08-01-13-06/216452580 щодо допуску ФОП ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Також слід взяти до уваги, що в акті фактичної перевірки від 22.08.2018 № 57/08-01-13-06/216452580 зазначено про допуск до роботи ОСОБА_7 без укладення трудового договору, однак вказане не відповідає фактичним обставинам справи (а.с. 18).

Так, на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду про витребування доказів від 06.11.2018 Бердянським управлінням Головного управління ДФС у Запорізькій області надано інформацію та документальне підтвердження від 19.11.2018. Згідно повідомлення про прийняття працівника на роботу, поданого ФОП ОСОБА_2 21.08.2018, ОСОБА_7 згідно наказу № 1 від 22.08.2018 прийнята на роботу з 22.08.2018.

Відтак, застосування відповідачем штрафу в цій частині також є необґрунтованим.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на пункт 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд дійшов висновку, що відповідач, накладаючи на позивача штрафні санкції, не врахував всіх обставин, а тому виніс необґрунтовану постанову.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції відповідач не доведено правомірності прийнятого рішення, отже рішення суб'єкта владних повноважень (відповідача) є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Права та інтереси позивача захищені рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 03.04.2019 та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 03.04.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 09.04.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов