Справа № 1540/4182/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4182/18
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі (далі УПФУ) по припиненню виплати пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати виплатити пенсію за період з 01 травня 2018 року по день винесення рішення у справі судом і в подальшому виплачувати пенсійне забезпечення відповідно до вимог законодавства; стягнути з УПФУ моральну шкоду на користь ОСОБА_2 у розмірі 20 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що вона є громадянкою України, пенсіонером та обліковується в УПФУ як внутрішньо переміщена особа. Підставою для звернення до суду є нездійснення відповідачем виплати пенсії позивачці з 01 травня 2018 року без законних для цього підстав. Так, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Затверджений постановою КМУ № 365 від 08 червня 2016 Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат, як підзаконний нормативно-правовий акт, не може підміняти собою закони, яким врегульовані відповідні правовідносини, або суперечити їм. Невиплату позивачці пенсії з 01 травня 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV та з порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки є втручанням у право власності позивачки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року позовні вимоги було задоволено частково. Суд визнав протиправними дії УПФУ щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 травня 2018 року та зобов'язав УПФУ відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 призначеної їй пенсії за віком з 01 травня 2018 року; стягнув на користь ОСОБА_2 з УПФУ суму завданої моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду УПФУ подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що є позивачка громадянином України (паспорт серії НОМЕР_2) та згідно довідки від 21 жовтня 2014 року № Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1. Також, позивач є пенсіонером, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України в Суворовському р-ні м. Одеси від 01 серпня 2014 року № 8931, та перебуває на обліку в Суворовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі.

На адресу Управління 02 квітня 2018 року надійшли списки (звіт ОР, в якому зазначено особливість 93, а саме відсутній за фактичним місцем проживання) від Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, в зв'язку з чим, виплата пенсії позивачці була припинена з 01 травня 2018 року.

17 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до УПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії з 01 травня 2018, у зв'язку із чим дані передано на розгляд Комісії при Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради.

УПФУ зазначало, що рішення Комісії при Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради на адресу Управління не надійшло, у зв'язку з чим підстави для поновлення виплати пенсії - відсутні.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позов в частині, суд першої інстанції виходив з того, що припинення виплати пенсії позивачу відбулося без належних підстав та не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 серпня 2003 № 1058-IV. Також, було зазначено, що УПФУ питання поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 не вирішило, допустивши протиправну бездіяльність, що істотно вплинуло на захищене конституцією України право позивачки на соціальний захист як непрацездатної за віком особи. Крім того, суд вважав доречними та переконливими доводи позивача, викладені в позовній заяві на підтвердження факту заподіяння УПФУ моральних страждань внаслідок припинення виплати пенсії з 01 травня 2018 року.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 серпня 2003 № 1058-IV.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Розпорядження УПФУ від 23 квітня 2014 року №99383 (а.с.51) позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, а тому спірні правовідносини регулюються положеннями пенсійного законодавства, зокрема, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 серпня 2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Частиною 1 та 3 статті 4 Закону №1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Положеннями статті 49 Закону 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених положень вбачається, що виключно з таких підстав особі може бути припинено виплату пенсії за віком.

Разом з тим, з матеріалів справи (а.с.14), а також відзиву на позов вбачається, що позивачу була припинена виплата пенсії на підставі пункту 2 частини 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08 червня 2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, якою встановлено, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, що не узгоджується з підставами для припинення виплати пенсії, передбаченими статтею 49 Закону 1058-IV, а тому є протиправним.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

З наведеного та в контексті спірних правовідносин вбачається, що, зокрема, пенсійне забезпечення позивача повинно здійснюватись у відповідності до норм спеціального законодавства України, яким по відношенню до даної справи є Закон 1058-IV.

Також, колегія суддів вважає, що вказані підстави для припинення виплати пенсії є безпідставними та не можуть застосовуватись в даних спірних правовідносинах з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно до статті 1 Закону 1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно довідки від 21 жовтня 2014 року № Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси позивачка перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1.

Також, позивач є пенсіонером, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України в Суворовському р-ні м. Одеси від 01 серпня 2014 року № 8931, та перебуває на обліку в УПФУ.

З аналізу наведеного вбачається, що позивачка має одночасно два правові статуси, а саме: внутрішньо переміщеної особи, статус якої регламентовано, зокрема, Законом № 1706-VII та постановою КМУ від 08 червня 2016 року №365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а також статус пенсіонера, який отримує пенсію за віком, чий статус регулюється Законом 1058-IV та Законом України Про пенсійне забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що в контексті спірних правовідносин вказані правові статуси існують паралельно, отже повинні регламентуватись окремо та на підставі окремих відповідних спеціальних правових норм, а тому припинення виплати пенсії за віком, що призначена без урахування статусу позивача, як внутрішньо переміщеної особи, однак на підставі законодавства, що регулює правовідносини в сфері обов'язків, прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб є помилковим.

Додатково колегія зазначає, що навіть в разі втрати позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи, така особа не позбавляється права на пенсійне забезпечення та отримання пенсії за віком, які гарантується Конституцією України.

Крім того, суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для стягнення моральної шкоди, які обґрунтовані безпідставним припиненням виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 травня 2018 року, що зумовило обставини, які вимагали від позивача додаткових зусиль по організації власного життя та змушували постійно звертатись до родичів для отримання коштів на прожиття та купівлю ліків, які необхідні ОСОБА_2 в силу її захворювання (згідно з довідкою Біляївської центральної районної лікарні).

Окремо колегія суддів зазначає, що згідно Розпорядження УПФУ від 23 квітня 2014 року №99383 (а.с.51) позивачка є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком та не працює, а тому з урахуванням похилого віку позивачки (станом на час розгляду справи апеляційним судом вік позивачки складає - 73 роки) та з огляду на ту обставину, що пенсія за своєю сутністю є одним з основних джерел доходів пенсіонера, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість, співмірність та розумність стягнення з УПФУ моральної шкоди у розмірі 2000, 00 грн..

Тому, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дії УПФУ щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 травня 2018 року та зобов'язання УПФУ відновити нарахування та виплату ОСОБА_2 призначеної їй пенсії за віком з 01 травня 2018 року; стягнення на користь ОСОБА_2 з УПФУ суму завданої моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн..

Доводи апеляційної скарги.

Посилання відповідача на наявність в даних спірних правовідносинах дискреційних повноважень колегія суддів не приймає до уваги та зазначає, що згідно Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження, це повноваження суб'єкта владних повноважень, закріплені у законодавстві, обирати у конкретній ситуації між альтернативами управлінськими рішеннями, кожне з яких є правомірним, разом з тим, з аналізу спірних правовідносин вбачається, що повноваження відповідача в даному випадку не мають ознак дискреційності, оскільки визначальною обставиною є те, що у кожному конкретному випадку при надходженні інформації про відсутність проживання/перебування особи, з урахуванням фактичних обставин, існує лише один правомірний варіант поведінки суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що умови, за яких орган припиняє виплату пенсії визначені законодавством. Якщо такі умови відсутні, орган не вповноважений вичиняти такі дії. За законодавством у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Потапчук В.О.