Справа № 1.380.2019.001043
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.001043
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гулкевич І.З. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини, Державної казначейської служби України в якому просить суд: визнати протиправну бездіяльність ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини незаконною в частині ненадання ОСОБА_1 відповідей на заяви від 23.11.2018 р та від 10.12.2018 р; зобовязати ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини вчинити усі необхідні дії, спрямовані на вирішення порушених ОСОБА_1 в заявах від 23.11.2018 р та від 10.12.2018 р питань та надати йому обгрунтовані відповіді; стягнути з ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 1000000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що станом на день подання позову ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини не здійснила відповідно до ст. 10 Закону України "Про ОСОБА_2 Верховної ради з прав людини", п.4.1 Положення про Секретаріат ОСОБА_2 Верховної ради з прав людини моніторинг додержання конституційних прав і свобод Позивача, передбачених ч.3 ст. 46 Конституції України та не використала за правилами ч.1 ст. 14 Закону України "Про ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини" надане їй право невідкладного прийому Президентом України, Головою Верховної Ради України, Премєр Міністром України.

Також зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 р у справі №813/3252/18 позов ОСОБА_1 до представника ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних питань задоволено повністю, а саме : визнано протиправною відповідь Представника ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153 та зобовязано Представника ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2018 перевіривши викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, про що повідомити автора звернення. Дане рішення набрало законної сили 12.11.2018 р. Однак, дане рішення не виконане, оскільки обовязок покладений на Відповідача цим рішенням залишений без виконання. Направлення позивачу листа від 15.11.2018 р №21.1/10-315216.18-2/НД-153 в якому повідомлено про надання в майбутньому розяснень (без зазначення яких саме) є фактичним ігноруванням його законних вимог.

У звязку з невиконанням Відповідачем рішення від 01.10.2018 р, позивач вкотре був змушений звертатися до відповідача із зверненням (заяви від 23.11.2018 р, 10.12.2018 р) про надання відповідей на порушені питання. Однак, відповідач систематично ігнорує звернення ОСОБА_1, що є прямим порушення його прав, що свідчить про незаконну бездіяльність відповідача та покладення обовязку виконати законні вимоги позивача має відбутись в судовому порядку. Тому, вважає, за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000000 грн.

Ухвалою суду від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.04.2019 р відмовлено ОСОБА_1 у клопотанні про розгляд справи в загальному провадженні.

Ухвалою суду від 11.04.2019 р відмовлено представнику відповідача ОСОБА_2 Верховної ради України з прав людини про розгляд справи із повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 10.04.2019 вх. № 12226. Зазначив, що звернення ОСОБА_1 розглянуті відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та за результатами йому надано відповіді у листах Представника ОСОБА_2 з дотримання соціальних та економічних прав від 11.01.2019 №21.1/8-0331676.18-1/13-153 та від 07.03.2019 р №21.1/8-0331676.18-2/13-153. Також зазначив, що необгрунтованими є позовні вимоги Позивача щодо зобовязання ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини вчинити усі необхідні дії, спрямовані на вирішення порушених ним у заявах від 23.11.2018 та від 10.12.2018 питань, адже відповідні дії були вчинені. Тому, вважає позовні вимоги незаконними й необґрунтованими, та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини з заявою від 23.03.2018, у якій у звязку із тим, що розмір державної соціальної допомоги, вказаний у довідках управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради від 10.06.2016 № 1206 та від 12.02.2018 № 435 не відповідав та не відповідає розміру мінімального прожиткового мінімуму, просить визнати, що права ОСОБА_1 порушені. При наданні відповіді просив посилатись на ст. 3 , ч. 1 ст. 8, ст. 21, ст. 22 Конституції України, а не лише на ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Представником ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини розглянуто звернення від 23.03.2018 та надано відповідь листом від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153, згідно якої повідомлено, що правові засади діяльності ОСОБА_2 з прав людини визначаються Конституцією України і Законом України "Про ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини". Відповідно до статтей 1, 4 цього Закону ОСОБА_2 з прав людини у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; діяльність ОСОБА_2 доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не скасовує їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод. Відповідно до статті 147 Конституції України та статті 1 Закону України "Про Конституційний Суд України" вирішення питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів належить до компетенції органу конституційної юрисдикції - Конституційного Суду України. Також інформовано, що на розгляді Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин другої, третьої, четвертої, п'ятої статті 5 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" від 01.06.2000 № 1768III та статті 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VІІІ.

Позивачем оскаржено вищезазначену відповідь до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №813/3252/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною відповідь Представника ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав від 12.04.2018 № 8.1.1/10-315216.18/НД-153 та зобовязано Представника ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2018 перевіривши викладені в ній факти та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, про що повідомити автора звернення.

На виконання рішення суду відповідачем надіслано 15.11.2018 запит до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області про надання обгрунтовних розяснень та детального розрахунку призначеної Позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям за 2014-2018 роки з урахуванням фактичних обставин його справи. Про зазначене Позивача було проінформано у листі від 15.11.2018 р №21.1/10-315216.18-2/НД-153.

23.11.2018 р позивач звернувся до начальника ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області ОСОБА_4 з письмовою заявою, у якій вказав, що установа, яку вона очолює, в період з 2015-2018 р.р.(за винятком періоду з 01.01.2017 р 01.06.2017 р) виплачує Позивачу державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям в розмірі більше ніж у шість разів меншому від розміру прожиткового мінімуму, що є грубим порушенням прав ОСОБА_1 встановлених ч.3 ст. 46 Конституції України. Просив визнати такий розмір отримуваної ним допомоги у вказаний період 2015-2018 р.р. "його голодомором". Також вимоги даної заяви були спрямовані на те, що якшо вирішення питань, порушених у даній заяві не входять до її компетенції, то остання відповідно до ч.3 ст. 7 ЗУ "Про звернення громадян" повинна направити таку на розгляд за належністю до ОСОБА_2 Верховної ради з прав людини.

ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області від 27.11.2018 р №7126/1-5 повідомило, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям Позивачу призначена відповідно до вимог чинного законодавства. Також до вказаного листа додано заяви ОСОБА_1 про заборону надавати будь-яку інформацію про нього, розпорядником якої є ОСОБА_3.

Також, ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області листом від 27.11.2018 р №7127/1-5 повідомив позивача та відповідача про законодавство та нормативно-правові акти, на підставі яких нараховувалась ОСОБА_1 державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям, а також про те. Що заява ОСОБА_1 від 23.11.2018 р скеровано на адресу відповідача.

10.12.2018 р позивач звернувся до начальника ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області з заявою про надання письмового розяснення питань обгрунтування фактичного розміру отримуваної Позивачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям у вищевказаний період ч.3 ст.46 Конституції України з урахуванням положень ст. 8 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається і діє верховенство права. Також в даній заяві Позивач вказав про зобовязання ( у випадку відсутності відповідної компетенції на надання кваліфікованої відповіді на порушені питання) її направлення за правилами ч.3 ст. 7 ЗУ "Про звернення громадян" на розгляд за належністю до відповідача.

Начальником ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області ОСОБА_5 листом від 13.12.2018 р №7538/1-5 повідомив позивача про те, що його заява від 23.11.2018 р скерована на розгляд до ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини.

Також, начальник ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області ОСОБА_5 листом від 20.12.2018 р №7610/1-5 повідомила позивача про те, що його заява від 10.12.2018 р скерована на розгляд до відповідача.

11.01.2019 р відповідачем повторно надіслано запит до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області з розясненнями щодо безпідставності ненадання запитуваної інформації про Позивача та з проханням надати до Секретаріату ОСОБА_2 з прав людини грунтовані розяснення та детальний розрахунок призначеної ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімї за 2014-2018 роки, у тому числі складової розрахунку середньомісячного сукупного доходу сімї, з урахуванням фактичних обставин його справи.

Також, 11.01.2019 р відповідачем направлено лист №21.1/8-0331676.18-1/13-153 позивачу про те, що за результати його звернень від 23.11.2018 р та 10.12.2018 щодо порушених ним питань у них до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області направлено додатковий запит з розясненням вимог законодавства щодо обовязковості надання інформації про нього незалежно від факту його згоди.

Відповідно повідомлено ОСОБА_1 про те, що йому будуть наданні розяснення щодо позиції ОСОБА_2 Верховної Ради з прав людини стосовно окресленого Вами питання призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, у тому числі виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 р, виключно після надходження інформації з ОСОБА_3 та її опрацювання.

25.01.2019 р ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області листом №425/1-5.1 надано інформацію відповідачу, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям є єдиним джерелом доходу Позивача, та надано детальний розрахунок розміру державної соціальної допомоги позивача за період 2015-2018 р.р.

За результатами розгляду звернень ОСОБА_1 від 23.03.2018 р (на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №813/3252/18), а також від 23.11.2018 р та 10.12.2018 р, з урахування відповіді від 25.01.2019 р №425/1-5.1 ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області та встановлених обставин, відповідачем надано ОСОБА_1 відповідь від 07.03.2019 р №21.1/8-0331676.18-2/13-153.

В зазначеній відповіді Відповідач зазначив, що з отриманої інформації розмір державної допомоги ОСОБА_1, є меншим від прожиткового мінімуму, встановлено законом, є підстави стверджувати про порушення Вашого права, гарантованого ч.3 ст. 46 Конституції України. Нормативне врегулювання окресленого ОСОБА_1 питання перебуває на контролі ОСОБА_2.

Позивач вважає, що відповідачем не надано відповідей на заяви від 23.11.2018 р та від 10.12.2018 р. звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України Про звернення громадян № 393/96-ВР від 02.10.1996 із змінами і доповненнями (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади діяльності ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини визначені ст.101 Конституції України та Законом України "Про ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини" ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини здійснює парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції та у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п.1, п.3 ч.1 ст.3 цього Закону метою парламентського контролю, який здійснює ОСОБА_2, є захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України, та запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.

ОСОБА_2 приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Ст.40 Конституції України закріплює право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.3 даного Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, обєднань громадян, посадових осіб.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (ст. 5 Закону України "Про звернення громадян").

У відповідності до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно зі ст.19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем 23.11.2018 та 10.12.2018 р подано до ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області заяви про порушення ч.3 ст. 46 Конституції України , а саме розмір наданої йому допомоги малозабезпеченим сімям, який є його основним джерелом існування. Є нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, відповідно просив визнати його "голодомором 2015-2018 р.р.".

ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області вищевказані заяви за належністю надіслано до ОСОБА_2 Верховної ради з прав людини, які отримані ним 12.12.2018 р та 27.12.2018 р.

Ці заяви позивача за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону України "Про звернення громадян".

11.01.2019 р відповідачем направлено лист №21.1/8-0331676.18-1/13-153 позивачу про те, що за результатами його звернень від 23.11.2018 р та 10.12.2018, йому будуть наданні розяснення щодо позиції ОСОБА_2 Верховної Ради з прав людини стосовно окресленого ним питання призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям, у тому числі виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 р, виключно після надходження інформації з ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області, оскільки необхідно встановити фактичне призначення ОСОБА_1 державної соціальної допомоги.

25.01.2019 р ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області листом №425/1-5.1 надано інформацію відповідачу, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям є єдиним джерелом доходу Позивача, та надано детальний розрахунок розміру державної соціальної допомоги позивача за період 2015-2018 р.р.

За результатами розгляду звернень ОСОБА_1 від 23.03.2018 р (на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у справі №813/3252/18), а також від 23.11.2018 р та 10.12.2018 р, з урахування відповіді від 25.01.2019 р №425/1-5.1 ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради Львівської області та встановлених обставин, відповідачем надано ОСОБА_1 додаткову відповідь від 07.03.2019 р №21.1/8-0331676.18-2/13-153.

В зазначеній відповіді Відповідач зазначив, що з отриманої інформації розмір державної допомоги ОСОБА_1, є меншим від прожиткового мінімуму, встановлено законом, є підстави стверджувати про порушення Вашого права, гарантованого ч.3 ст. 46 Конституції України. Нормативне врегулювання окресленого ОСОБА_1 питання перебуває на контролі ОСОБА_2.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було вжито заходів щодо належного розгляду звернень позивача відповідно до норм Закону України "Про звернення громадян".

ОСОБА_6 Верховного Суду в постанові від 19.04.2018 у справі № П/9901/137/18 (800/426/17) звернула увагу, що протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З урахуванням того, що за результатом розгляду звернень ОСОБА_1, відповідач належним чином розглянув їх та надав відповіді на них, суд не встановив факту бездіяльності ОСОБА_2 Верховної Ради України з прав людини щодо розгляду звернень від 23.11.2018 р та 10.12.2018 р, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000000, 00 грн. з ОСОБА_2 Верховної ради України з прав людини за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки в задоволенні основних вимог відмовлено, похідна позовна вимога задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази субєкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 19, 20, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати з сторін стягненню не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.