Справа № 640/20390/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостий апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Позивач, ГУ ПФ у Київській області) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Відповідач, ГТУЮ у м. Києві) про визнання незаконною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві від 16.11.2018 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №57195465.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2018 року справу передано на розгляд Київському окружному адміністративному суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду у справі №810/315/18 не може вважатися виконаним з поважних причин, оскільки, по-перше, звіт ГУ ПФ у Київській області про його виконання не було прийнято судом, по-друге, доказів відсутності фінансового забезпечення та коштів для виплати присудженої пенсії Позивачем не надано, по-третє, не підтверджено вчинення будь-яких дій, спрямованих на забезпечення виконання судового рішення за правилами затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, у той час як виконання судового рішення в частині виплати нарахованої пенсії повинно здійснюватися відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що на виконання судового рішення державного виконавця повідомлено про перерахунок пенсії та визначення належної до виплати суми. Крім того, вказує, що на виконання вимог Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 розмір перерахованої пенсії за період з 09.07.2018 року по 30.09.2018 року було сплачено ОСОБА_3 у вересні 2018 року в сумі 112,25 грн., інша частина перерахованої суми за період з 01.01.2016 року по 08.07.2018 року у розмірі 1 238,77 грн. буде виплачена за правилами згаданого Порядку №649. Відзначає, що на момент надання відповіді державному виконавцю реєстр рішень суду, ухвалених у 2018 році, не формувався, водночас у подальшому такий реєстр сформовано та передано до Пенсійного фонду України. Крім того, наголошує, що невиконання судового рішення органами Пенсійного фонду України в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансування не може вважатися невиконання судового рішення без поважних причин, оскільки не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Поряд з цим, вказує на помилковість твердження суду про неприйняття звіту ГУ ПФ у Київській області про виконання судового рішення, оскільки ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року такий звіт було прийнято.

Після усунення визначених в ухвалі від 25.03.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.04.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим М.Г. 12.09.2018 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №57195465 на виконання виконавчого листа №810/315/18, виданого Київським окружним адміністративним судом 26.07.2018 року (а.с. 17-18). Вказаною постановою надано строк для виконання судового рішення - десять робочих днів.

Зі змісту постанови від 12.09.2018 року №57195465 вбачається, що виконавче провадження відкрито з метою виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2018 року, яким зобов'язано ГУ ПФ у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 відповідно до Закону України від 23.12.2015 року №900-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ та членів сімей», статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», від 18.11.2015 року №947 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268» на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області про розмір грошового забезпечення від 07.06.2017 року, починаючи з 01.01.2016 року.

На виконання вимог вказаної постанови ГУ ПФ у Київській області направило на адресу державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М.Г. лист від 27.09.2018 року №8573/07-01, в якому повідомило, що на виконання судового рішення проведено ОСОБА_3 перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року, за яким сума доплати складає 1 310,08 грн. Крім того, зазначено, що сума доплати за період з 01.01.2018 року по 31.08.2018 року у розмірі 327,52 грн. виплачена особі у вересні 2018 року, у той час як перерахована пенсії у розмірі 982,56 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року буде виплачена у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» (а.с. 13-15).

За наслідками розгляду направлених ГУ ПФ у Київській області документів державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялим М.Г. було прийнято постанову від 16.11.2018 року №57195465, якою на Позивача за невиконання у повному обсязі рішення суду накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн. (а.с. 10-11).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконання ГУ ПФ у Київській області судового рішення у повному обсязі без поважних на те причин.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями ст. 63 Закону, згідно ч. 1 якої за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першої статті 75 Закону закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строку рішення, що зобов'язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 року у справі №810/315/18 ГУ ПФ у Київській області було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 року по 31.08.2018 року та визначено належний до її сплати розмір в сумі 1 310,08 грн. (а.с. 14), а також здійснено її перерахунок з 01.09.2018 року (а.с. 15). Крім того, згідно довідки ГУ ПФ у Київській області від 06.02.2019 року №72, ОСОБА_3 у вересні 2018 року і жовтні 2018 року виплачено частину суми перерахованої пенсії у розмірі 327,52 грн. (а.с. 35).

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року (далі - Порядок №649), визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до п. 2 Порядку №649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно п. 5 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

При цьому, пунктом 2 постанови Уряду України, якою затверджено вказаний Порядок №649, приписано, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов'язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Тобто, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку №649.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду від 20.04.2018 року у справі №810/315/18 набрало законної сили 09.07.2018 року, донарахована сума перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.08.2018 року у розмірі 327,52 грн. виплачена ОСОБА_3 у вересні-жовтні 2018 року, інша ж частина суми такої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року буде виплачена особі за правилами, що передбачені Порядком №649.

З огляду на викладене судовою колегією враховується, що, як було зазначено вище, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, виплати пенсій можуть бути здійснені ГУ ПФ у Київській області виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а.

Крім того, як вірно зазначив Апелянт, Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Такий самий висновок щодо застосування даних норм права у подальшому підтриманий і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 13.06.2018 року у справі №757/29541/14-а.

Враховуючи, що ГУ ПФ у Київській області виконано рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 року у справі № 810/315/18 не у повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, алгоритм якого врегульовано державою у Порядку №649, колегія суддів приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу прийнята без урахування всіх обставин невиконання судового рішення, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим твердження Київського окружного адміністративного суду про те, що виконання рішення суду у справі №810/315/18 повинно здійснюватися виключно у порядку, встановленого Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, визначений Порядком №649, положення якого повинні застосовуватися з урахуванням приписів Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року у справі №810/315/18 прийнято звіт ГУ ПФ у Київській області від 04.12.2018 року про виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2018 року у даній справі та приписано вважати рішення таким, що виконано у повному обсязі. При цьому в указаній ухвалі суду підкреслено, що сума коштів у розмірі 982,56 грн. за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року повинна бути виплачена у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649.

Разом з тим, щодо вимоги ГУ ПФ у Київській області про визнання незаконною постанови від 16.11.2018 року №57195465, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в силу положень ст. ст. 5, 245, 264 КАС України незаконним може бути визнано лише нормативний акт, який є предметом оскарження. Натомість індивідуальний акт, яким у межах спірних правовідносин є постанова державного виконавця про накладення штрафу, у випадку обґрунтованості позовних вимог про його скасування, може бути визнаний протиправним. За таких обставин, судова колегія, з урахуванням приписів ст. 5 КАС України в частині визначення належного способу захисту прав позивача, вважає за необхідне визнати оскаржуваною постанову протиправною, відмовивши у задоволенні позовних вимог про визнання її незаконною.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для накладення на ГУ ПФ у Київській області штрафу за невиконання судового рішення без поважних на те підстав, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного суду про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16 листопада 2018 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №57195465.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 10» квітня 2019 року.