Справа № 520/10268/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 520/10268/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 13.12.18 року по справі № 520/10268/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до ОСОБА_1

про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій,

ВСТАНОВИВ

16.11.2018 Головне управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Харківській області, позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до самозайнятої особи ОСОБА_1 (далі по тексту - самозайнята особа ОСОБА_1, відповідач), в якому просить суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків; зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків, відкритих у банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_1 (код НОМЕР_1).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 по справі № 520/10268/18 у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зупинення видаткових операцій - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 по справі № 520/10268/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що відповідачем, з дотриманням норм п.77.1, п.77.4, п.77.6 та за наявності підстав, передбачених пунктом 77.2 статті 77 Податкового кодексу України, було призначено документальну планову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 Копія наказу про призначення перевірки та письмове повідомлення про її проведення 18.07.2018 були направлені на адресу відповідача. Однак, при виході фахівців контролюючого органу за податковою адресою відповідача 06.08.2018 останній відмовився від проведення перевірки, незважаючи на наявність законних підстав для її проведення. У зв'язку з відмовою у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, на підставі пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна самозайнятої особи ОСОБА_1 Зазначені вище обставини, на думку відповідача, є підставою для підтвердження обґрунтованості арешту майна відповідача та зупинення видаткових операцій на його рахунках у банках. З посиланням на пп.20.1.31 п.20.1 ст.20, ст.75 ПК України, ст.59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» стверджує, що звернення контролюючого органу до суду з позовом про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків цілком охоплюється підставою, визначеною у пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України - відмова платника податків від проведення перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 по справі № 520/10268/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначив, що з ІІ півріччя 2017 року припинив підприємницьку діяльність, про проведення перевірки повідомлений не був, наказу про призначення перевірки не отримував, фактично виходу податкового інспектора на проведення перевірки не відбулося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.07.2018 ГУ ДФС у Харківській області винесено наказ №5094 "Про проведення документальної планової перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1", яким передбачено проведення документальної планової перевірки відповідача, за адресою: АДРЕСА_2, податковий номер: НОМЕР_1, з 06.08.2018 тривалістю 10 робочих днів. Перевірку проводити за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017 (а.с.9).

Посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області на підставі наказу №5094 від 16.07.2018, направлення на перевірку №1926 від 03.08.2018 здійснено вихід за податковою адресою платника податку: АДРЕСА_2.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проведення документальної планової перевірки, про що було складено акт від 06.08.2018 №6067 (а.с.13-14).

На підставі пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення №2352/20-40-13-15 від 08.08.2018 про застосування умовного адміністративного арешту майна ОСОБА_1, у зв'язку з недопуском посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки (а.с.16).

09.08.2018 Головне управління ДФС у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст. 283 КАС України, в якій просило суд підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків та зупинити видаткові операції платника податків на рахунках платника податків, відкритих у банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_1

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 по справі № 2040/6378/18 в задоволенні заяви в порядку ст. 283 КАС України Головного управління ДФС у Харківській області до ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_1 - відмовлено.

У зв'язку із вищевикладеним, 16.11.2018 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, відкритих в банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_1, в загальному порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний арешт майна відповідача, застосований рішенням ГУ ДФС у Харківській області від 08.08.2018, є припиненим в силу спливу строку для його перевірки, встановленого пп.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України, а тому позовні вимоги контролюючого органу в частині підтвердження обґрунтованості арешту майна не підлягають задоволенню. Крім того, за висновком суду першої інстанції, обраний спосіб звернення контролюючого органу до суду із позовною заявою про зупинення видаткових операцій на рахунку платника податків, а не із заявою згідно вимог ст. 283 КАС України, не охоплюється підставами, визначеними у статті 94 ПК України, зокрема відмовою платника податку в проведенні документальної перевірки або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За положеннями пункту 94.1. статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктом 94.4. статті 94 Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним (пункт 94.5. статті 94 Податкового кодексу України).

Пунктом 94.6. статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

За змістом пункту 94.10. статті 94 Податкового кодексу України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном.

Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Відповідно до підпункту 94.19.1. пункту 94.19. статті 94 Податкового кодексу України, припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в межах спірних відносин підставою для прийняття позивачем рішення про застосування адміністративного арешту майна стала відмова самозайнятої особи ОСОБА_1 від проведення документальної планової перевірки, а відтак встановленню підлягає наявність (або відсутність) законних підстав для проведення такої перевірки та законних підстав відмови від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 75.1.2. ч. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Підстави призначення, обставини та порядок проведення планової документальної перевірки визначено положеннями ст. 77 Податкового кодексу України.

Як встановлено пунктом 77.1 статті 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом (п.77.4 ст.77 ПК України).

Згідно з ч. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 77.6 ст. 77 ПК України).

У свою чергу, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Плану-графіка документальних планових перевірок платників податків на 2018 рік на серпень 2018 року була запланована документальна планова перевірка фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (розділ ІІІ плану-графіка).

Вказаний план-графік був оприлюднений на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України.

На підставі даного плану-графіку заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області видано наказ №5094 від 16.07.2018 «Про проведення планової документальної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1», яким передбачено проведення перевірки відповідача (податковий номер НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_2) з 06.08.2018 тривалістю 10 робочих днів.

Підставою для винесення даного наказу зазначено пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, пп.61.1, п.61.2, пп.62.1.13 п.62.1 ст.62, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 ПУ України, ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії зазначеного наказу, останній містить всі реквізити, передбачені пунктом 81.1. статті 81 ПК України, та відбиток печатки ГУ ДФС у Харківській області.

18.07.2018 ГУ ДФС у Харківській області було направлено на адресу відповідача повідомлення із зазначенням дати початку проведення перевірки від 16.07.2018 №655 та копію Наказу №5094 про проведення планової документальної перевірки. Дані матеріали були направлені ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням (посилкою) з повідомленням про вручення (штрих-код 417), за податковою адресою платника податків : АДРЕСА_3, про що свідчать наявні в матеріалах справи копія зазначеного повідомлення, чеку відділення поштового зв'язку № 64 ПАТ «Укрпошта», накладної поштового відділення на приймання відправлення. (а.с.10-11).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що вказана вище адреса (АДРЕСА_3) є єдиною адресою його проживання.

Між тим, відповідно до наданої позивачем копії листа Харківської дирекції ПАТ «Укрпошта» № 21-ґп-30464 від 06.09.2018, поштове відправлення (посилка) зі штрих-кодом № 417 не було одержане адресатом, і 08.08.2018 повернуто на адресу відправника за закінченням строку зберігання, що підтверджується наданою позивачем копією конверта зі штрих-кодом № 417 з відміткою пошти «за закінченням строку зберігання».

Цим листом, зокрема, роз'яснено, що у відповідності до п.102 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009, посилка вручається одержувачу безпосередньо у приміщенні об'єкту поштового зв'язку під час особистого звернення, а в день надходження відправлення на адресу одержувача через абонентську скриньку доставляється повідомлення про його надходження. Згідно з п.102 зазначених вище Правил на адресу відповідача було доставлено повідомлення про надходження посилки 19.07.2018 та повторно 23.07.2018, однак, це не призвело до одержання посилки адресатом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що контролюючим органом виконано вимоги ст. 77 Податкового кодексу України щодо належного планування перевірки, надіслання платнику податків - самозайнятій особі ОСОБА_1 копії наказу та повідомлення про проведення перевірки, однак, фактично копію наказу про призначення перевірки та повідомлення про її проведення ОСОБА_1 не отримано з підстав, незалежних від позивача.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що на підставі Наказу №5094 та направлення №1926 від 03.08.2018, виданого заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області, головним державним податковим ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_2 був здійснений вихід за адресою ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) з метою проведення перевірки, однак, останній відмовив у допуску до перевірки.

Зазначеною посадовою особою позивача було складено акт про відмову від проведення документальної планової перевірки №6067 від 06.08.2018 та акт відмови платника податків ОСОБА_1 в наданні пояснень з питання відмови від проведення документальної планової перевірки та отримання примірника акту про відмову від проведення документальної планової перевірки.

Вказана відмова, у силу приписів статті 94 ПК України, стала підставою для прийняття 08.08.2018 рішення заступника начальника ГУ ДФС у Харківській області № 2352/20-40-13-15 про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яким було застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

Отже, при встановленні обґрунтованості накладення адміністративного арешту на майно платника податків, перевірці підлягає накладення арешту саме в межах вказаного 96-ти годинного строку, та у випадку його пропуску арешт вважається припиненим.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про застосування адміністративного арешту майна відносно самозайнятої особи ОСОБА_1 прийнято заступником начальника контролюючого органу 08.08.2018 о 12 год. 00 хв., отже, з урахуванням вихідних днів 10.08.2018 та 11.08.2018, обґрунтованість такого арешту мала бути підтверджена судом до 12:00 год. 14.08.2018.

Як встановлено судом першої інстанції, 09.08.2018 вперше ГУ ДФС у Харківській області звернулось до суду із заявою в порядку ст.283 КАС України про підтвердження обґрунтованості арешту майна, застосованого вказаним рішенням від 08.08.2018. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 у задоволенні заяви позивача про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна - відмовлено.

Оскільки з моменту застосування рішення про накладення адміністративного арешту майна щодо відповідача (08.08.2018) до моменту звернення до суду з цим позовом (16.11.2018) вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки, застосований адміністративний арешт є припиненим, відповідно до вимог підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.05.2018 по справі № 820/2312/17, від 08.08.2018 по справі № 820/3059/17, яка є обов'язковою для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

При цьому, ані Податковим кодексом України, ані статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України не надано контролюючим органам права на звернення до суду з позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, накладеного рішенням, дію якого припинено. Тільки у випадку відмови у відкритті провадження за заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків заявник має право звернутися до суду з тими самими вимогами в загальному порядку (ч.5 ст.283 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 було відмовлено у задоволенні заяви про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, а не у відкритті провадження за вказаною заявою.

З позовом про застосування арешту майна ОСОБА_1 ГУ ДФС у Харківській області не звертається.

Крім того, в межах спірних відносин підлягають дослідженню норми, якими передбачено правове регулювання застосування видів адміністративного арешту майна платника податків.

Так, в силу приписів ст.94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Аналіз наведених норм доводить, що наслідки застосування повного та умовного арешту майна в залежності від його виду є різними.

Керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, заступник ГУ ДФС у Харківській області своїм рішенням від 08.08.2018 застосував умовний адміністративний арешт майна платника податків ОСОБА_1

Звертаючись до суду, контролюючий орган просить підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна відповідача, без зазначення його виду.

Враховуючи, що повний та умовний адміністративні арешти мають різні правові наслідки, застосовуючи винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначення виду адміністративного арешту, підтвердження обґрунтованості якого здійснюється в судовому порядку, є обов'язковим. Без зазначення виду адміністративного арешту майна платника податків, про підтвердження обґрунтованості якого просить податковий орган, судове рішення втрачає елемент правової визначеності, як для сторін спору так і для необмеженого кола осіб.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 21.08.2018 по справі № 820/18328/14.

При цьому, в прохальній частині позову ГУ ДФС у Харківській області не посилається на номер і дату рішення, яким такий арешт накладено, а в мотивувальній частині позову ГУ ДФС у Харківській області зазначає, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків прийнято 13.07.2018.

В матеріалах справи № 520/10268/18 рішення про застосування арешту майна від 13.07.2018 відсутнє.

Зазначені розбіжності позбавляють суд апеляційної інстанції можливості встановити, на підставі якого рішення застосовано арешт, обґрунтованість якого відповідач просить підтвердити, та визначити вид цього арешту.

З огляду на викладене, позовні вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна задоволенню не підлягають.

При вирішенні та наданні оцінки правовідносинам в частині заявлених вимог про зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків, відкритих у банківських установах, які обслуговують самозайняту особу ОСОБА_1, з підстав недопуску до перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Таким чином, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Незважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Крім того, частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

З огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, колегія суддів зазначає, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Поряд з цим, у відповідності до приписів пункту 91.4. статті 91 ПК України у разі якщо платник податків, що має податковий борг, перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, такий податковий керуючий складає акт про перешкоджання платником податків виконанню таких повноважень у порядку та за формою, що встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом. Строк, на який можуть бути зупинені видаткові операції, визначається судом, але не більше двох місяців.

Зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків може бути достроково скасовано за рішенням податкового керуючого або суду.

Зважаючи на вказані положення ПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обраний спосіб захисту по зверненню контролюючого органу до суду із позовом про зупинення видаткових операцій на рахунку платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1 не охоплюється підставами, визначеними у статті 94 ПК України, зокрема відмовою платника податку в проведенні документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Звертаючись до суду з позовом, контролюючий орган єдиною підставою застосування арешту коштів на рахунках платника податку визначив положення підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України (недопуск до перевірки), яка є підставою лише для застосування адміністративного арешту майна. Жодних інших підстав (наявність податкового боргу, відсутність майна, передумови застосування арешту коштів, недопуск податкового керуючого до майна) контролюючим органом не наведено.

Враховуючи викладене, у спірних відносинах відсутні передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог про зупинення видаткових операцій на рахунках відповідача у банківських установах.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08.08.2018 по справі № 820/3059/17, від 15.05.2018 по справі № 820/2312/17, від 26.06.2018 по справі № П/811/1723/17, від 20.11.2018 по справі № 813/929/18, від 20.11.2018 по справі № 825/1722/18.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 520/10268/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 12.04.2019 року