Справа № 1540/4215/18
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4215/18
У Х В А Л А

12 квітня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А.,

за участю секретаря Ягенської К.О., представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м.Одесі заяву про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Татарбунарської міської ради, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача ОСОБА_4 про визнання рішень не дійсним та не законним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Татарбунарської міської ради у якому просить суд визнати рішення 51 сесії V скликання Татарбунарської міської ради за №803 -V від 23 вересня 2010 року, що стосується вищевказаної земельної ділянки не дійсним. Визнати рішення 23 сесії VII скликання Татрбунарської міської ради від 12 квітня 2018 року за №618-VII, що стосується вищевказаної земельної ділянки незаконим. Зобов`зати відповідача розглянути її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та винести рішення про його задоволення.

До суду 27.03.2019р. надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача Татарбунарської міської ради просить суд закрити провадження у справі з посиланням на п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Представник позивача заперечує проти закриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року по справі №1540/4215/18 (головуючий суддя Балан Я.В.) задоволено клопотання представника відповідача та закрито провадження у справі з посилання на п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2019 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року скасовано та справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є протиправність рішення 51 сесії V скликання Татарбунарської міської ради від 23.09.2010 року №803-V в частині надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проектно-технічної документації по передачі земельної ділянки у власність із земель Татарбунарської міської ради для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1600 га в межах АДРЕСА_1; протиправність рішення 23 сесії VІІ скликання Татарбунарської міської ради від 12.04.2018 року №619-VІІ в частині внесення змін у п. 1 рішення 51 сесії V скликання Татарбунарської міської ради від 23.09.2010 року №803-V у частині, що стосується ОСОБА_5, а саме: замість слів "Проектно-технічної документації із землеустрою" зазначити "проекту землеустрою щодо відведення".

Також у позові ставиться питання про зобов'язання Татарбунарської міської ради розглянути клопотання позивача, подане 28.02.2018 року, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 та винести рішення про його задоволення.

За змістом положень ст. 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

У разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

За приписами ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (ч.ч. 10, 13, 14 ст. 123 Земельного кодексу України).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Так, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені Земельним кодексом України органи приймають одне з відповідних рішень.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її власність. А відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст. 17 КАС України вирішив, що: - положення п. "а", "б", "в", "г" ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 151-1 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель (присадибна ділянка). Його право не було реалізовано внаслідок відмови відповідача в наданні згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку матеріалами справи не підтверджена.

У позові не порушується питання щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, на час розгляду справи такого права відповідно до порядку, встановленого земельним законодавства, не набула і третя особа.

Вимоги у позові пов'язані із протиправністю рішень суб'єкта владних повноважень, які перешкоджають позивачу в оформленні документів на земельну ділянку.

Приватний інтерес між сторонами на час звернення до суду з цим адміністративним позовом відсутній.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, від 3 жовтня 2018 року у справі №820/4149/17.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене суд доходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.238,248 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику відповідача у закритті провадження у справі №1540/4215/18.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.156 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї можуть бути зазначені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Суддя Іванов Е.А.