Справа № 120/4866/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

13 березня 2019 р. Справа № 120/4866/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Гродської В.О.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: Мякінькової Л.І., Морозової О.О., Ключківського В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

до Головного управління ДФС у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Підставою звернення до суду з даним позовом стало те, що відповідачем 19.12.2018 прийнято чотири податкові повідомлення-рішення: №, №, №, №. Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, та такими, що підлягають скасування позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.12.2018 у даній справі відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні призначене на 22 січня 2019 року о 15:30 год.

Через відділ прийому суду 22.01.2019 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 подано заяву про забезпечення позову в адміністративній справі, у якій позивач просить суд, вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акта відповідачу - податкової вимоги від 08.01.2019 року №424-50, а також заборони відповідачу - Головному управлінню ДФС у Вінницькій області вчиняти будь-які дії, стосовно виконання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №; , ,№ від 19 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 22.01.2019 клопотання про забезпечення адміністративного позову задоволено, забезпечено позов до набрання законної сили судового рішення, яке буде винесено Вінницьким окружним адміністративним судом у справі №120/4866/18а, шляхом зупинення дії виконавчого документу - податкової вимоги від 08.01.2019 року №424-50 ГУ ДФС у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця), заборонено відповідачу - Головному управлінню ДФС у Вінницькій області, вчиняти будь-які дії щодо виконання оскаржуваних податкових повідомлень - рішень №; , , № від 19 грудня 2018 року до набрання законної сили судового рішення, яке буде винесено Вінницьким окружним адміністративним судом у справі №120/4866/18а.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Через відділ прийому суду представниками відповідача подано відзив на позовну заяву у якому зазначено, що Головне управління ДФС у Вінницькій області діяло в спосіб та в межах передбачених законодавством.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено.

На підставі п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), ст. 13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 21.09.2018 р. №5797 та плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на 2018 рік, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб та само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Вінницькій області Ключківським Володимиром Петровичем, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб та само зайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Вінницькій області Морозовою Ольгою Олександрівною проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ОСОБА_6, податкова адреса АДРЕСА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиного внеску) за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку до акта.

За результатами даної перевірки 03.12.2018 складено акт №5957/13/ (надалі - Акт), відповідно до якого встановлені наступні порушення податкового законодавства:

1) порушення п.188.1. ст.188 п. 187.1. ст.187 п.185.1. ст.185 Податкового кодексу України, у результаті чого, визначено суму податкових зобов'язань по податку на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 132639 грн. за серпень 2016 року та вересень 2016 року. Відповідальність за вищевказані порушення передбачено п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України;

2) п.201.10. ст.201 ПК України, не зареєстровані податкові накладні на надання послуг платнику ПДВ ТОВ «РІГЛІ Україна» () на загальну суму 663193,00грн. без ПДВ та сума ПДВ 132639,00грн.;

3) порушення п. 177.2, п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період 2016 року на 53826,31 грн. Відповідальність за вищевказані порушення передбачено п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України;

4) порушення п.п. 1.2, 1.3 п. 16 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму військового збору у періоді, що перевірявся, на загальну суму 4485,53 грн. за 2016 рік. Відповідальність за вищевказані порушення передбачено п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ.

5) порушення п. 177.2, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: включення до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 перекручених даних буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з таким висновками, 06.12.2018 позивач подав відповідачу заперечення на вказаний Акт, за результатами розгляду якого, згідно відповіді від 17.12.2018, висновки Акту залишені без змін.

Як наслідок 19.12.2018 відповідачем винесено чотири податкові повідомлення - рішення: №, сума грошового зобов'язання 80739,46грн. (де 53826,31 грн. - збільшення за податковим зобов'язанням та 26913,15 грн. - за штрафними санкціями); №, сума грошового зобов'язання 6728,29 грн. (де 4485,53грн. збільшену, за податковими зобов'язаннями та 2242,76грн. за штрафними санкціями); №, сума грошового зобов'язання 165798,75грн. (де 132639 грн. - збільшення за податковими зобов'язаннями та 33159,75грн. - за штрафними санкціями); №, загальна сума штрафу 66319,50грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення отримані, як зазначає позивач листом від 26.12.2018.

Не погоджуючись з прийняттям вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов'язані з орендою землі регулюються Земельними та Цивільними кодексами України, Законом України від 06.10.1998 року №161- XIV «Про оренду землі» (далі - Закон) іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки , або уповноважені ними особи, сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, у яких земельні ділянки перебувають у комунальній власності.

Також орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

При цьому орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ) плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно (п.п. 14.1.34 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

При цьому орендна плата - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.136 ст. 14 Кодексу) Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначено ст. 177 Податкового Кодексу України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Пунктом 177.4. статті 177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування визначений п. 177.4 ст. 177 ПКУ.

До переліку таких витрат, належать суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи - підприємця, крім, зокрема податку на майно (п.п. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПКУ).

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

За пунктом 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У пункті 269.2 статті 269 ПК України також передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

За підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Тобто, у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Таким чином, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включити до складу своїх витрат суму сплаченого земельного податку за земельну ділянку під приміщенням, яке використовується при здійсненні підприємницької діяльності.

Суд також зазначає, що за результатами перевірки ФОП ОСОБА_6 донараховано військового збору за 2016 в сумі 4485,53 грн. за рахунок заниження чистого оподаткованого доходу за 2016 рік на суму 299035,06 грн.

Порядок справляння військового збору визначено пунктом 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, внесеними Законом України від 31.07.2014р. № 1621-УІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України», який набрав чинність з 03.08.2014.

Згідно з нормами пункту 16-1 цього Кодексу встановлено, що: платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором з 1 січня 2015 року є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а саме: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерелом їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи (прибуток), що отримані з джерел за межами України. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином позивач є платником військового збору, а об'єктом оподаткування є його загальний річний оподатковуваний дохід.

Перевірка достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. встановлено заниження податкових зобов'язань в сумі ПДВ 132639 грн.

Платник податків ОСОБА_6 отримав на розрахунковий рахунок від ТОВ "Ріглі Україна" іпн. №40 кошти в сумі 663193 грн. а саме: 246480 грн. сплати згідно додаткового договору №1 від 24.05.2016 без ПДВ; 259155 грн. сплати згідно договору дистриб'юторського №8 від 01.10.2015 року та додатковою угодою №2 від 03.08.2016 без ПДВ; 157558 грн. сплати згідно договору дистриб'юторського №8 від 01.10.2015 року та додатковою угодою №3 від 03.08.2016 без ПДВ.

Згідно додаткових угод №1 від 24.05.2016, №2 від 03.08.2016, №3 від 14.09.2016 до договору від 09.03.2016 року про внесення змін до договору дистриб'юції №8 від 01.10.2015 року платник податків ОСОБА_6 отримує вищезазначені суми без ПДВ згідно п.3.1.3 договору від 09.03.2016 року про внесення змін до договору дистриб'юції №8 від 01.10.2015 року. Відповідно до п.3.1.3. вищезазначеного договору - «з урахуванням пункту 4.6.6. дистриб'юторського договору та діяльності дистриб'ютора щодо організації на території, на якій Дистриб'ютор здійснював продаж продукції Постачальника, системи роздрібних і оптових продаж продукції протягом строку дії Дистриб'юторської угоди, та за умови виконання Дистриб'ютором своїх зобов'язань за цим договором, Постачальник виплачує Дистриб'ютору премію (бонус), розмір і строки виплати якого будуть окремо погоджені Сторонами до 31 липня 2016 року в додатковій угоді до цього Договору».

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового Кодексу України (Кодексу) об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу.

Постачання послуг згідно з підпунктом 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Кодексу - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Кодексу маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.

Одним із методів, які використовуються постачальниками для просування товарів на ринку, є сплата мотиваційних та стимулюючих виплат (премій, бонусів, інших заохочень) на користь третіх осіб (організацій, які придбавають товари, у постачальника та здійснюють їх збут (дистриб'ютори), які є винагородою за досягнення певних економічних показників третіми особами (дистриб'юторами) у межах своєї основної діяльності та сприяють пожвавленню збуту товарів постачальника, стимулюють просування товарів у каналах дистрибуції.

Оскільки мотиваційні та стимулюючі виплати (премії, бонуси, інші заохочення), які сплачуються офіційним дистриб'ютором (постачальником продукції (робіт, послуг)), зокрема, за точність закупівельних прогнозів, виконання узгодженого плану закупівель, дотримання асортименту товарів), спрямовуються на стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), такі виплати визначаються як оплата маркетингових послуг.

Отже, при виплаті продавцем винагороди у грошовій формі (бонусу) покупцю за досягнення відповідних показників обсягу придбання об'єктом оподаткування ПДВ є маркетингові послуги, які надаються покупцем, а винагорода у грошовій формі (бонуси), в свою чергу, є компенсацією вартості таких послуг.

Таким чином, у покупця (платника ПДВ) при отриманні від продавця (платника ПДВ) винагороди в грошовій формі (бонусу) у зв'язку з досягненням відповідних показників (зокрема, здійснення закупівлі товарів необхідного обсягу у постачальника) виникають податкові зобов'язання з ПДВ на суму отриманої винагороди (бонусу).

Базою оподаткування ПДВ, відповідно до пункту 188.1 статті 188 Кодексу, у цьому випадку буде сума отриманої винагороди (сума бонусів).

Датою виникнення податкових зобов'язань з ПДВ з постачання товарів/послуг відповідно до пункту 187.1 статті 187 Кодексу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Платником ОСОБА_6 не був нарахований податок на додану вартість на вищезазначені отримані суми.

Таким чином, суд вважає, що платником податків ОСОБА_6 допущено порушення п.188.1. ст.188, п. 187.1. ст.187, п. 185.1 ст.185 Податкового Кодексу України.

Пунктом 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України зазначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

З огляду на викладені обставини, суд зазначає, що згідно наданих для перевірки первинних документів, банківських документів, документів аналітичного обліку, та структури валових витрат за 2016 рік до складу інших валових витрат позивачем були включені сплачені суми по податкам та зборам з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 107635,46 грн. та із земельного податку - 120126,49 грн. на загальну суму 299035,06 грн. Фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включити до складу своїх витрат суму сплаченого земельного податку за земельну ділянку під приміщенням, яке використовується при здійсненні підприємницької діяльності.

Аналогічний висновок закріплено постановою Верховного Суду від 15.02.2019 у справі №826/9948/16.

Виплати які зазначені позивачем як «бонусні», при виплаті продавцем винагороди у грошовій формі (бонусу) покупцю за досягнення відповідних показників обсягу придбання об'єктом оподаткування ПДВ є маркетингові послуги, які надаються покупцем, а винагорода у грошовій формі (бонуси), в свою чергу, є компенсацією вартості таких послуг.

Суд також зауважує, що статтею 177 Податкового кодексу України не віднесення до витрат суми сплаченого військового збору, оскільки до понесених витрат законодавець відносить лише суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про те, що в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 слід відмовити.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя Секретар