Справа № 713/549/19
Суддя: Кибич І. А.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 713/549/19
Провадження №2-а/713/9/19
РІШЕННЯ

іменем України

09.04.2019 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області, в складі:

головуючого судді Кибич І.А.,

з участю секретаря судових засідань Мірчева О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вижниця адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до начальника СРПП №4 Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області лейтенанта поліції Павлишина Олександра Миколайовича, про визнання незаконної та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3, звернувся в суд з адміністративним позовом про визнання незаконної та скасування постанови про визнання незаконної та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі до відповідача начальника СРПП №4 Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області лейтенанта поліції Павлишина О.М. Посилається на те, що 21 березня 2019 року керував транспортним засобом марки Форд Транзит Комплект, державний номерний знак НОМЕР_1 в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області. Біля нього на пасажирському сидінні сидів ОСОБА_6 Цього ж дня, біля 16-40 год. в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області працівники поліції безпричинно зупинили його автомобіль, оскільки він рухався по правій частині дороги, на невеликій швидкості, були включені фари, водій та пасажир були пристебнуті пасками безпеки, тобто ніяких видимих підстав для зупинки транспортного засобу не було. Працівник поліції, який підійшов до транспортного засобу, не представившись почав вимагати у нього документи на транспортний засіб, на що він намагався вияснити причину зупинки та чому він вимагає у нього документи на транспортний засіб, через що розпочалась суперечка. Через деякий час він надав працівнику поліції документи. Переконавшись, що з документами все в порядку, працівник поліції почав вимагати у нього водійське посвідчення. Він надав працівнику поліції водійські посвідчення, однак працівник поліції на місці виніс відносно нього постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст.126 ч.1 КУпАП та наклав адміністративне стягнення в розмірі 425,00 грн.

Вважає, що відносно нього інспектор поліції Павлишин О.М. виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності абсолютно безпідставно, оскільки він керував транспортним засобом маючи при собі водійські права, що підтверджується безпосередньо самою постановою від 21.03.2019 року Серія ДПО18 №212530, в якій зазначено, що особу посвідчено на підставі прав водія серія НОМЕР_2. В постанові зазначено, що він 21.03.2019 року керував транспортним засобом номерний знак НОМЕР_3, однак фактично він керував транспортним засобом із державним номерним знаком НОМЕР_1.

Верховний суд рішенням від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17 зробив висновок, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то і вимоги інспектора до водія про пред'явлення документів на право керування є неправомірними. Дана позиція повинна була бути врахована працівником поліції. Поліцейський наклав на нього штраф без передбачених підстав для зупинки, а тому такий штраф є незаконний та підлягає скасуванню. Також зазначив, що якщо адміністративне правопорушення не було зафіксоване в автоматичному режимі, працівник поліції не має права виносити постанову без складання відповідного протоколу.

Просить скасувати постанову серії Серія ДПО18 №212530 від 21.03.2019 року про накладення адміністративного стягнення, справу закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити.

В судове засідання відповідач начальник СРПП №4 Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області лейтенант поліції Павлишин О.М. не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав відзив, де зазначив, що з матеріалів про адміністративне правопорушення було встановлено, що 21.03.2019 року о 16 год. 40 хв. начальником СРПП № 4 Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області лейтенантом поліції Павлишином Олександром Миколайовичем під час патрулювання, було зупинено транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Форд Транзит» з д.н.з. НОМЕР_3 в с. Іспас по вул. Головній, Вижницького району, згідно Закону України «Про Національну поліцію» ст. 35 «Зупинення транспортного засобу» п. 10 «якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту». В ході перевірки документів у ОСОБА_3 було виявлено, що у водія вказаного транспортного засобу на момент зупинки було відсутнє посвідчення водія, враховуючи те, що згідно «Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306», якими визначено, що згідно розділу ІІ «Обов'язки і права водіїв механічних транспортних засобів»: 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ст.126 ч.1 КУпАП поліцейським, було роз'яснено ОСОБА_3 його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП та відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч.1 ст. 284 КУпАП винесено постанову по справі накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Негайно, після закінчення розгляду справи відповідно до ст. 285 КУпАП було оголошено винесену постанову серії ДПО18 № 212530 від 21.03.2019 року. Так, в подальшому після складання адміністративної постанови серії ДПО18 № 212530 за ст.126 ч.1 КУпАП від 21.03.2019 року, через деякий час ОСОБА_8 привіз на автомобілі посвідчення водія яке належить ОСОБА_3, чим і засвідчили особу. В діях ОСОБА_3 є склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП. Він, як працівник поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред'явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії серії ДПО18 № 212530 від 21.03.2019 року обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи ОСОБА_3 безпідставні, необґрунтовані. Просив в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, розгляд справи провести у його відсутність, у зв'язку з службовим навантаженням.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_2, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 є обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 березня 2019 року начальником СРПП №4 Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області лейтенант поліції Павлишиним О.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДПО18 № 212530 від 21 березня 2019 року. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_3, 21.03.2019 року о 16 год. 40 хв. в с. Іспас по вул. Головній, Вижницького району керував транспортним засобом марки «Форд Транзит» з д.н.з. НОМЕР_3, без відповідних документів, а саме без посвідчення водія на момент зупинки та вчинив правопорушення передбачене ст.126 ч.1 КУпАП. До ОСОБА_3 інспектором поліції застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Згідно вимог п.2.1 (а, б, ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП України, настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Так, порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух"встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст.35 Закону України "Про національну поліцію"

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

2. Поліцейський зобов'язаний зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені органами доходів і зборів відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

3. Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред'явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.03.2019 року № 686/11314/17.

Як зазначив в адміністративному позові позивач ОСОБА_3 21 березня 2019 року він керував транспортним засобом марки Форд Транзит Комплект, державний номерний знак НОМЕР_1 в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області, біля 16-40 год. в с.Іспас, Вижницького району Чернівецької області був безпричинно зупинений працівниками поліції.

Поліцейським в постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено номерний знак ОСОБА_3 НОМЕР_3, однак згідно долученого до матеріалів позову договору купівлі-продажу №РН-00000028 від 17.01.2019 року Приватне підприємство «Техно Брок Плюс» та ОСОБА_9 уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Форд Транзит Конект, транзитний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією договору.

В зв'язку з чим, вказана відповідачем причина зупинки транспортного засобу, на думку суду не доведена та не підтверджена належними доказами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, крім інших відомостей, опис обставин, установлених під час розгляду справи. Суд констатує, що оскаржувана постанова не містить викладу фактичних обставин справи та посилання на докази, в їх підтвердження.

Інших доказів, на підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху, які б слугували підставою для її зупинки, та відповідно, притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП- суду не надано.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху України фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутні жодні докази згідно переліку ст. 251 КУпАП, що б свідчили про наявність викладеного в оскаржуваній постанові порушення або що інспектором здійснено під час розгляду адміністративної справи заходи щодо збирання та оцінки цих доказів, відео з нагрудної камери поліцейського в матеріалах справи відсутні та відповідачем не долучено.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Згідно з ст.75-76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Відповідно до ст.284 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Відповідно до ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247цього Кодексу.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Структура складу адміністративного правопорушення містить: об'єкт правопорушення - суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення; об'єктивну сторону - конкретні дії, що виразилися в порушені встановлених правил; суб'єкт правопорушення - конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку; суб'єктивну сторону складу - ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу чи необережності. Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з ч.3 п.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду жодного доказу наявності будь-яких фактичних даних, на основі яких працівник поліції встановив наявність чи відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому відповідно до вимог ст.247, п.3 ст.293 КУпАП вказана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Статтею 62 ч.3 Конституції України встановлено, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Що стосується доводів позивача про наявність процесуальних порушень під час здійснення провадження в адміністративній справі, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не складався працівником поліції, суд відхиляє дані твердження з огляду на таке. Зі змісту ч. 2 і 4 ст. 258 КУпАП слідує, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції - протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається, а уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Тобто законодавцем передбачено скорочене провадження по розгляду вказаної категорії справ. З абзацу третього п. 2.3. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 слідує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення, у випадках прямо передбачених законом не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі ст.ст.126 ч.1, п.1 247, 283, 284, 287, 288, 289 КУпАП, керуючись ст.ст.5, 20, 72, 79, 241-246, 250, 251, 255, 269, 286, 293 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову начальника СРПП №4 Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області лейтенанта поліції Павлишина Олександра Миколайовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ДПО18 №212530 від 21.03.2019 року, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП шляхом застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень, - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 провадженням закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.1 КУпАП.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. А. Кибич