Справа № 2340/3029/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3029/18 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Степанюка А.Г., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області про стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області, у якому просила стягнути з Міністерства юстиції України на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 08.06.2016 року по 31.07.2018 року в сумі 141 798,80 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів в зв'язку з порушенням термінів виплати в сумі 16 189,14 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки в поновленні на роботі за період з 08.06.2016 року по 31.07.2018 року включно у розмірі 406673 (чотириста шість тисяч шістсот сімдесят три) грн. 23 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України, з проханням залишити її без задоволення, а рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 червня 2016 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 12 травня 2015 року №1498/к «Про звільнення ОСОБА_2» та поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Головного управління юстиції у Черкаській області з 13 травня 2015 року.

Також, даною постановою суду стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2015 року по 07 червня 2016 року в сумі 71 428,50 грн. (без урахування обов'язкових податків та зборів, які повинні з неї утримуватись).

Постанову в частині поновлення на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Як зазначено в судовому рішенні Черкаського окружного адміністративного суду, станом на 31.07.2018 року ОСОБА_2 на посаді не поновлено.

Разом із апеляційною скаргою Міністерство юстиції України подало копію від 27.08.2018 року № 3277/к Про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Головного управління юстиції у Черкаській області з 13 травня 2015 року.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про те, що до трудової книжки позивача НОМЕР_1 внесено запис на підставі наказу про виконання рішення суду.

Крім того, сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 не виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтримує висновки суду першої інстанції щодо наявності з боку відповідача затримки у виконанні судового рішення.

Судом також встановлено, що періодом затримки у виконанні постанови суду від 07.06.2016 року у справі № 823/1393/15 про поновлення ОСОБА_2 на посаді з вини відповідача є період з 08.06.2016 року по 31.07.2018 року включно.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (абзац 1 статті 1 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі якщо працівник не вчинив додаткових дій, у тому числі не пред'явив рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом України у постанові від 23.06.2015 року у справі №21-63а15, а також Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 року у справі № 2а-11523/10/1370.

Разом з тим, відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його проголошення (постановлення).

Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом в судовій практиці у подібних справах, зокрема, у постановах від 09.02.2018 у справі № П/811/218/14, від 16.02.2018 у справі № 807/2713/13-а.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд України у справі №21-63-15 в ухвалі від 23 червня 2015 року під час розгляду справи у подібних правовідносинах дійшов висновку про те, що оскільки «постанова Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року в частині поновлення позивача на державній службі добровільно виконана ДМСУ шляхом прийняття наказу лише від 02 жовтня 2012 року №1967-к «По особовому складу митних органів», позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 08.06.2016 року (відповідно до заявлених позовних вимог) по 31.07.2018 року (день звернення до суду із даним адміністративним позовом) прийняття наказу відповідачем про поновлення позивача на посаді).

При цьому, відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі також - Порядок).

Згідно з п. 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Пунктом 3 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 10 Порядку, встановлено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 21.08.2018 № 10.1-2013995 проведено коригування посадового окладу за прирівняними посадами в зв'язку з підвищенням заробітної плати за період з 08.06.2016 року по 31.07.2018 року.

Так, середньоденна заробітна плата з корегуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу за прирівняною посадою складає:

- за період з 01.05.2016 року 636, 66грн.;

- за період з 01.01.2017 року 717, 84грн.;

- за період з 22.12.2017 року 749, 51грн.;

- за період з 01.01.2018 року 950, 08грн.;

- за період з 31.07.2018 року 950,08 грн.

Таким чином, за період з 08.06.2016 року по 31.12.2016 року кількість робочих днів складає 144 (144 х 636,66 грн. = 91 679,04 грн.).

За період з 01.01.2017 року по 21.12.2017 року кількість робочих днів складає 243 ( 243 х 717,84 грн. = 174 435,12 грн.).

За період з 22.12.2017 року по 31.12.2017 року кількість робочих днів складає 5 (5 х 749,51 грн. = 3747,55 грн.).

За період з 01.01.2018 року по 31.07.2018 року кількість робочих днів складає 144 (144 х 950,08 грн. =136 811,52грн.).

Всього за період з 08.06.2016 року по 31.07.2018 року підлягає стягненню середня заробітна плата за 536 робочих днів в сумі 406 673,23 коп.(чотириста шість грн. шістсот сімдесят три грн.23 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 34, 243, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Степанюк А.Г.

Суддя Файдюк В.В.