Справа № 160/9414/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2019 року Справа № 160/9414/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
12 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить:
визнати протиправними дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення пенсійних виплат громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), з 01 грудня 2017 року;
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за весь минулий час, а саме за період з 01 грудня 2017 року по 01 жовтня 2018 року, припинення пенсійних виплат з 01 грудня 2018 року;
зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплатити громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість по її пенсії за весь минулий час, а саме з 01 грудня 2017 року.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що у зв'язку з проведенням АТО на Сході України була змушена залишити своє місце проживання у м. Донецьку та у липні 2015 року перемістилася до м. Слов'янська Донецької області, а згодом до м. Дніпро.
З липня 2015 року до 01 грудня 2017 року позивач отримувала свої пенсійні виплати в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.
Не зважаючи на звернення ОСОБА_2 від 27 березня 2018 року до відповідача-1 із заявою про запит її пенсійної справи у зв'язку із зміною місця проживання, останній прийняв пенсійну справу позивача на облік лише з 01 травня 2018 року, а пенсійні виплати здійснив лише за жовтень та листопад 2018 року, не виплативши пенсію за період з 01 грудня 2017 року по 01 жовтня 2018 року.
З 01 грудня 2018 року відповідач-1 без повідомлення причин припинив виплату пенсії ОСОБА_2 Рішення про припинення виплати пенсії позивач не отримувала.
На звернення позивача щодо призупинення виплати пенсії відповідач відповів листом, в якому повідомив, що на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», була виявлена тривала відсутність позивача за місцем проживання, у зв'язку з чим виплата пенсії управлінням не проводилась.
З огляду на зазначені обставини, позивач вважає, що дії відповідача-2 про припинення виплати пенсії з 01 грудня 2017 р. та бездіяльність відповідача-1 щодо невиплати пенсії за минулий час, а саме за період з 01 грудня 2017 року по 01 жовтня 2018 року, припинення пенсійних виплат з 01 грудня 2018 року (на час звернення до суду із цим позовом) є протиправними з тих підстав, що таких підстав для припинення виплати пенсій як виїзд пенсіонера до окупованої території України чи за кордон, наявність рішення органу соціального захисту (його керівника), рішення комісій, створених при органах місцевого самоврядування чи органах місцевої влади, не підтвердження факту проживання, закінчення чи скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, обмін інформацією щодо пенсіонерів між органами виконавчої влади, тривала відсутність пенсіонера за місцем свого проживання чи перебування, положення ст.12 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» або положення постанови КМУ, зокрема № 365 від 08.06.2016 року, Законом України не передбачено.
Позивач посилається на практику Конституційного Суду України, який розглянувши справу № 1-32/2009 від 7 жовтня 2009 року встановив, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Також суд зазначив, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.
Також позивач стверджує, що з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у його право власності і таке втручання не було законним.
Крім того доводи позивача про протиправність дій відповідача підтверджуються рішенням Верховного суду у зразковій справі №805/402/18 від 03.05.2018 року.
Ухвалою суду 17 грудня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі.
21 січня 2019 року на адресу суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позов, в якому останній заперечував проти позовних вимог позивача та повідомив, що у березні 2018 року позивач особисто звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про запит пенсійної справи у зв'язку із зміною місця проживання.
У травні 2018 року пенсійна справа позивача була прийнята на облік.
Відповідно до перерахунку пенсії від 03.05.2018 року розмір пенсії позивача з 01.05.2018 року становить 1 783,52 грн.
На підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів, вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, яка виявила тривалу відсутність позивача за місцем проживання та прийнято рішення про призупинення виплати пенсії, починаючи з 19.06.2018 року.
Згідно матеріалів справи, позивач перебувала на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з липня 2015 року. Пенсія нарахована та виплачена з липня 2014 по листопад 2017 року. З 01.12.2017 року нарахування припинено на підставі рішення Комісії управління соціального захисту населення № 11-32/46-17 від 30.11.2017 року про відмову у проведенні виплат, оскільки виконувало вимоги чинного законодавства.
Нарахований борг за період з 01.12.2017 року по 01.10.2018 року, який обліковується в Пенсійному фонді України, буде виплачено за умови прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку.
Припинення або відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам проводиться згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова № 365), якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365" було внесено зміни до Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, а саме пункт 12 викладено в такій редакції:
Соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі:
1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;
2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;
3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;
4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";
5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
Постанова Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016р. №365", та зокрема Постанова Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016р. №365, досі є чинними. Отже, не виконувати їх відповідачем, означало б порушувати закон. Тому, дії відповідача не можливо класифікувати як протиправні дії або ж протиправною бездіяльністю.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 1937 р.н. - позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 виданим в 1994 р. Ворошилівським районним управлінням соціального захисту населення м. Донецька.

У зв'язку з проведенням АТО на Сході України позивач змушена була залишити своє місце проживання у м. Донецьку та спочатку, у липні 2015 року перемістилася до м. Слов'янська Донецької області, а згодом до м. Дніпро.

В липні 2015 року позивач особисто звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі із заявою щодо запиту пенсійної справи.

З липня 2015 року до 01 грудня 2017 року позивач отримувала свої пенсійні виплати в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України.

Відповідно до довідки № /7365 від 26 березня 2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої управлінням соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, позивач перемістилася до нового місця перебування та була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за новою адресою: АДРЕСА_1

27 березня 2018 року позивач особисто звернулась до Головного управлення Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, із заявою про запит пенсійної справи у зв'язку із зміною місця проживання.

Відповідач-1 прийняв пенсійну справу позивача на облік з 01 травня 2018 року, а пенсійні виплати здійснив лише за жовтень та листопад 2018 року, не виплативши пенсію за період з 01 грудня 2017 року по 01 жовтня 2018 року.

З 01 грудня 2018 року відповідач-1 без повідомлення причин припинив виплату пенсії ОСОБА_2 Рішення про припинення виплати пенсії позивач не отримувала.

У зв'язку з цим позивач звернулася по безкоштовну правову допомогу до Благодійної організації «Благодійний фонд «Право на захист».

Листом від 13 вересня 2018 року за вих. № 1036/04-7/39, у відповідь на адвокатський запит, відповідач-1 повідомив, що з 01.05.2018 р. ОСОБА_2 взята на облік управлінням на підставі особистої заяви від 27.03.2018 р. та рішення засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб (протокол від 26.04.2018 р.). Відповідно до перерахунку пенсії від 03.05.2018 р. розмір пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2018 р. становить 1783,52 грн.

Також у листі зазначено, що на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, виявлена тривала відсутність ОСОБА_2 за місцем проживання, у зв'язку з чим виплата пенсії заявниці управлінням не проводилася (призупинена станом на 19.06.2018 р. - дату виплати).

Жодної відповіді щодо поновлення поточної виплати пенсії та виплати заборгованості з 01.12.2017 р. по теперішній час - не зазначено.

Листом від 17 вересня 2018 року за вих. № 24170/02, у відповідь на адвокатський запит Відповідач-2 повідомив, що позивач перебувала на обліку в Слов'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з липня 2015 р., згідно наданої особисто заяви на запит пенсійної справи. Пенсія нарахована та виплачена з липня 2014 р. по листопад 2017 р. З 01.12.2017 року нарахування припинено на підставі рішення Комісії управління соціального захисту населення № 11-32/46-17 від 30.11.2017 року про відмову у проведенні виплат. Окреме рішення по справі Управління ПФУ не приймало, оскільки виконувало вимоги чинного законодавства. На дату припинення пенсія (на 01.12.2017р.) складала 1 746,32 грн. За поновленням пенсії ОСОБА_2 до управління не зверталася.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, який набрав чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Закон №1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як тривала відсутність пенсіонера за місцем проживання.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні по справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини.

Будь-які мотиви прийняття пенсійним органом рішення про припинення виплати позивачу пенсії, а також посилання на встановлену законом підставу для припинення виплати пенсії відповідачем не зазначено.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV. При цьому припинення виплати пенсії з інших підстав можливо лише у випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що Законом України від 20.10.2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії не встановлені.

Також суд хоче звернути увагу на те, що рішення про припинення виплати позивачу пенсії із зазначенням обґрунтованих причин з посиланням на нормативні акти, відповідачем не приймалось та не направлялось як позивачу, так і до суду.

Посилання відповідача у відповіді позивачу та у відзиві на позовну заяву на Постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365» є безпідставним, оскільки постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, у зв'язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, у цьому випадку - Законом №1058-IV.

Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

У даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав.

Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, припиняючи нарахування та виплату пенсії позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив його право на її отримання.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18 від 03 травня 2018 року (провадження №Пз/9901/20/18), залишеної без змін постановою Великої палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (провадження № 11-644асі18).

В силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені висновки мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд враховує висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18, як такі, що відповідають фактичним обставинам по даній адміністративній справі, та застосовує їх в якості підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 704,8 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення пенсійних виплат громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1), з 01 грудня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійних виплат громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) за весь минулий час, а саме за період з 01 грудня 2017 року по 01 жовтня 2018 року, припинення пенсійних виплат з 01 грудня 2018 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплатити громадянці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість по її пенсії за весь минулий час, а саме з 01 грудня 2017 року по 01 жовтня 2018 року та з 01 грудня 2018 року.

Присудити на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 704,8 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

21 січня 2019 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник