Справа № 520/9544/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.Справа № 520/9544/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Бегунца А.О. , Яковенка М.М. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

за участю представника позивача Юрченко В.В.,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 (повний текст складено 23.01.2019, головуючий суддя І інстанції Єгупенко В.В., м.Харків) по справі № 520/9544/18 за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Державного реєстратора в особі Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хоми Оксани Вікторівни, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - АТ "УкрСиббанк") звернулося до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора в особі Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хоми Оксани Вікторівни, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просило:

- визнати незаконним та скасувати рішення, прийняте від імені державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хома О.В., індексний номер: 25665557 від 28.10.2015 18:30:09, на підставі якого здійснено перенесення з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку чотирьохкімнатної квартири №10 що знаходиться за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул. Леніна буд. 5/9 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про іпотеку 11801160; відомості про реєстрацію до 01.01.2013; назва реєстру: Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки 4656484 від 19.03.2007, реєстратор Кременчуцький міський нотаріальний округ;

- поновити запис про іпотеку чотирьохкімнатної квартири №10 що знаходиться за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.Соборна (Леніна) буд. 5/9, шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей з Державного реєстру іпотек про реєстрацію до 01.01.2013: реєстраційний номер іпотеки 4656484 від 19.03.2007 18:15, реєстратор Кременчуцький міський нотаріальний округ, в порядку встановленому п.52 Порядку про ведення Державного реєстру речових прав, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011.

В обгрунтування позовних вимог АТ "УкрСиббанк" вказано, що іпотекодержателем не надавались будь-які повідомлення або заяви, які б надавали відповідачу підстави для внесення змін щодо записів про іпотеку, в тому числі щодо перенесення записів про іпотеку до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно. На теперішній час забезпечене іпотекою зобов'язання не виконані, заборгованість за кредитом не погашена. При цьому позивач зазначає, що наявність запису про перенесення відомостей про іпотеку фактично позбавляє АТ «УкрСиббанк» можливості реалізувати свої права, як іпотекодержателя.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 відмовлено у задоволенні адміністративного позову АТ "УкрСиббанк".

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 - заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення. Надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає апеляційну скаргу такою, що частково підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, 19.03.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (т.1 а.с.13-16).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором №0, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки від 19.03.2007, який посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №3618, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 140,3 кв. м, житловою площею 100,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17-30).

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване в Державному реєстрі іпотек 19.03.2007 за реєстраційним номером 4656484 (т.1 а.с.22).

Згідно із розпорядженням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №58 від 18.02.2016 р. «Про перейменування вулиць, провулків, тупиків, проїздів, парків та скверів міста Кременчука» було змінено назву вулиці «Леніна» на вулицю «Соборна» (т.1 а.с.34-38).

28.10.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хома О.В. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25665557, на підставі якого здійснено перенесення запису про іпотеку чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 з Державного реєстру іпотек до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.24-30).

Підставою для перенесення записів про іпотеку зазначено заява банку, серія та номер: 44, виданий 20.10.2015, видавник АКІБ «УкрСиббанк» (т.1 а.с.23).

Крім того, в матеріалах справи наявні відомості про те, що в жовтні 2015 року відбулося несанкціоноване втручання до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень під іменем приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хома О.В. із застосуванням логіну та паролю (які зламали), в результаті чого були перенесені та вилученні записи про іпотеку та заборону відчуження щодо декількох об'єктів нерухомого майна на території різних областей України (т.1 а.с.33).

На підставі звернення приватного нотаріуса із відповідною заявою було відкрито кримінальне провадження № 0005312, дата внесення до ЄРДР - 01.11.2015, правова кваліфікація: ч.1 ст.362 Кримінального кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч положенням ст.ст.73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ПАТ «УкрСиббанк» не подавалась відповідна заява про перенесення запису про іпотеку зазначеної квартири до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відповідачем особисто не приймалось рішення № 25665557 від 28.10.2015. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження наявності вироку суду в кримінальному провадженні № 0005312, ухвали про закриття вказаного кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу і, які б давали підстави дійти висновку про безпідставність та незаконність внесення відповідачем оскаржуваного запису про перенесення відомостей з Державного реєстру іпотек суду не надано також.

При цьому суд першої інстанції вказав, що поновлення запису про іпотеку, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, може бути вчинено особисто державним реєстратором в рамках покладених на нього обов'язків, визначених чинним законодавством у разі виявлення факту несанкціонованого втручання до Державного реєстру від його імені (із застосуванням логіну та паролю).

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ; адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

В свою чергу, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Із аналізу вказаних норм слідує, що публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 914/2006/17.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно із ч.3 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як свідчать матеріали справи, в даному випадку у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вищевказаної квартири, загальною площею 140,3 кв. м, житловою площею 100,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - неодноразово різними державними реєстраторами вносилися відомості як щодо реєстрації обтяження такого майна, так і щодо припинення такого обтяження.

Таким чином, в даному випадку матеріали справи свідчать про наявність спору між сторонами щодо певних майнових прав на вказане нерухоме майно.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що спір, який розглядається в межах справи №1640/2294/18, не є спором між учасниками публічно-правових відносин.

Положеннями ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З урахуванням встановлених обставин та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права рішення суду першої інстанції у справі підлягає скасуванню з прийняттям постанови про закриття провадження у справі з одночасним роз'ясненням позивачу права звернення за захистом своїх прав до суду цивільної юрисдикції.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 по справі № 520/9544/18 - частково задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 по справі № 520/9544/18 - скасувати.

Провадження по справі № 520/9544/18 за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Державного реєстратора в особі Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хоми Оксани Вікторівни, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц М.М. Яковенко