Справа № 1540/4550/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4550/18
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

за участю апелянта ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2,

представника відповідача Соколової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні о 17:20 год в порядку спрощеного позовного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання протиправної бездіяльності, стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача та просив визнати протиправною бездіяльність Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області щодо невиплати спеціалісту 1 категорії - юрисконсульту Сергіївської Селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області ОСОБА_1 заробітної плати за жовтень 2016 року у розмірі 891грн. 68 коп., зобов'язати Сергіївську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за жовтень 2016 року у розмірі 891 грн. 68 коп. та стягнути з Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 81215,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.10.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з посади спеціаліста 1 категорії - юрисконсульта Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за угодою сторін. Однак, при звільненні позивача, як він сам зазначає, йому не були здійснені відповідні виплати із заробітної плати за жовтень 2016 року у розмірі 891,68 грн. Як наслідок, у зв'язку із затримкою розрахунку позивач вважає, що йому мають бути виплачені кошти у розмірі 81215, 46 грн. Зважаючи на це, позивач вважає, що Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області порушено норми чинного законодавства України, а саме Конституції України, Кодексу законів про працю України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення у формі постанови, якою позовні вимоги задовольнити повністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що обставини справи, враховуючи положення законодавства України, дають підстави дійти висновку про протиправність зазначеної бездіяльності відповідача щодо невиплати належних сум заробітної плати та компенсації затримки розрахунку по всіх належних платежах.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що при звільненні позивача Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було здійснено всі необхідні заходи з розрахування заробітної плати позивачу, було враховано час відпустки позивача та суми авансу, сплачені ОСОБА_1 за жовтень місяць 2016 року. Крім того, представник відповідача звернув увагу на те, що за результатом здійснення усіх розрахунків у позивача залишився борг перед роботодавцем із заробітної плати, який ним і був сплачений. У зв'язку із цим, а також враховуючи те, що відповідачем в повній мірі було дотримано норми чинного законодавства України з питань здійснення розрахунків з працівником, якого було звільнено, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також відповідачем надано додаткові пояснення та зазначено, з посиланням на практику Верховного Суду, про необхідність сплати судового збору позивачем за звернення до суду з позовом та апеляційною скаргою у зазначеній справі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача ОСОБА_1 27.12.2006 року згідно наявного у матеріалах справи витягу із розпорядження селищного голови №58-л було прийнято на роботу з 27 грудня 2006 року на посаду юрисконсульта (а.с.58)

04.07.2016 року згідно наявного у матеріалах справи витягу з розпорядження селищного голови №8-В «Про надання щорічної основної відпуски спеціалісту 1 категорії - юрисконсульту ОСОБА_1.» позивачу була надана щорічна основна відпустка за період роботи з 27.12.2015 року по 26 грудня 2016 року тривалістю 30 календарних днів з 04.07.2018 року по 02.08.2016 року (а.с.60).

12.10.2016 року позивача було звільнено з посади спеціаліста 1 категорії - юрисконсульта на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, про що міститься відповідний запис у трудовій книжці (а.с.19) та наявний у матеріалах справи витяг з розпорядження селищного голови №70-к (а.с.59).

Крім цього, вищезазначеним витягом з розпорядження селищного голови №70-к від 12.10.2016 року доручено відділу бухгалтерського обліку та фінансів утримати з ОСОБА_1 шість календарних днів за використану основну щорічну відпустку за період роботи з 27.12.2015 року по 26 грудня 2016 року (розпорядження №8-в від 04.07.2016 року) (а.с.60).

24.10.2016 року позивач звернувся до Селищного голови Сергіївської селищної ради Вовченка І.В. із заявою про видачу йому трудової книжки та відомостей по заробітній платі по кожному року окремо з 27.12.2006 року по 12.10.2016 року та надання йому розрахунку заробітної плати з вислугою років та надбавкою за ранг за кожний рік (а.с.21).

13.11.2017 року відповідачем було надано відповідь на заяву про видачу позивачу трудової книжки та відомостей по заробітній платі по кожному року окремо з 27.12.2006 року по 12.10.2016 року та надання йому розрахунку заробітної плати з вислугою років та надбавкою за ранг за кожний рік (а.с.22-25).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що факту несвоєчасної сплати заробітної плати судом встановлено не було, а тому суд не вбачає будь-яких правових підстав щодо необхідності стягнення похідних сум у зв'язку із затримкою розрахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст..24 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.1 ч. ст..36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, серед іншого угода сторін.

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз норм законодавства про працю визначає обов'язок здійснення виплат всіх сум, що йому належать від підприємства, установи, організації. Законодавство, зважаючи на положення ст..47 КЗпП України, не передбачає обов'язок відповідача надати документ підтвердження здійснення виплати автоматично із проведенням відповідних розрахунків, а зобов'язує лише «провести з ним розрахунок».

Згідно ст..127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію.

Згідно ст..22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

Відрахування, передбачене частиною першою цієї статті, не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи у зв'язку з:

1) призовом або прийняттям (вступом) на військову службу, направленням на альтернативну (невійськову) службу;

2) переведенням працівника за його згодою на інше підприємство або переходом на виборну посаду у випадках, передбачених законами України;

3) відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи у зв'язку з істотною зміною умов праці;

4) змінами в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скороченням чисельності або штату працівників;

5) виявленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, що перешкоджають продовженню даної роботи;

6) нез'явленням на роботу понад чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами, якщо законодавством не встановлено більш тривалий термін збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні;

7) поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

8) направленням на навчання;

9) виходом на пенсію.

Відрахування із заробітної плати за невідпрацьовані дні відпустки у разі смерті працівника не провадиться.

Як встановлено з наданого відповідачем до суду Витягу з платіжної відомості №192 від 10.10.2016 року «Про перерахування заробітної плати працівників» (а.с.66), позивач отримав суму авансу до видачі 1000 грн.

Також, дослідивши Витяг із розрахункового листа за жовтень 2016 року, встановлено, що позивачем за жовтень 2016 року нараховано заробітної плати, яка складається із окладу (689,20 грн), надбавки за ранг (22,00 грн), надбавки за вислугу років (106,68 грн), премій (671,97 грн) та суми індексації (145,53 грн).

Загальна сума складає 1635,38 грн.

З матеріалів справи встановлено, що з цієї суми - 1635,38 грн., на виконання вимог ст..127 КЗпП України, відраховується 743,70 грн. за невідпрацьовані дні відпустки згідно розпорядження селищного голови №70-к від 12.10.2016 року (а.с. 59) та, з урахуванням необхідності сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18%, а військового збору у розмірі 1,5% сума до нарахування залишається 717,80 грн.

Як вже було вищезазначено, позивачу сплачено аванс у розмірі 1000 грн., та у позивача сформувався борг перед відповідачем у розмірі 282,80 грн.

В судовому засіданні та у апеляційній скарзі позивач заперечував, що даний борг у розмірі 282,80 грн. ним було сплачено, однак такі заперечення позивача спростовуються витягом із виписок органів Державної казначейської служби, про перерахунок цих коштів у грудні 2016 році (а.с. 67-68).

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що сума належних позивачу виплат за жовтень місяць, пов'язаних зі звільненням його з публічної служби, була сплачена відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства у повному обсязі, та, крім того, борг який утворився у позивача перед роботодавцем перед звільненням було сплачено позивачем самостійно.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що фактичного розрахунку відповідачем у день звільнення здійснено не було, а розрахункові листи позивачем було отримано лише 13.11.2017 року, оскільки КЗпП України передбачає обов'язок здійснення саме фактичного розрахунку необхідних виплат працівнику, а не надання розрахункового листа.

Доводи апелянта про те, що йому було затримано видачу трудової книжки судом апеляційної інстанції не беруться, оскільки зазначене не є предметом заявлених позовних вимог. Разом з тим, суд відхиляє і доводи апелянта про те, що він не став свого підпису у в книзі обліку руху трудових книжок Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, яка наявна в матеріалах справи (а.с.137), оскільки як встановлено під час апеляційного розгляду справи, позивач втримався від проведення почеркознавчої експертизи запропонованої під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апелянтом не надано суду доказів в підтвердження своєї позиції щодо неотримання трудової книжки у день звільнення та про те, що останній не ставив свій підпис. При цьому, відповідачем надано до суду копію витягу з книги обліку руху трудових книжок Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (а.с.137), згідно якої трудову книжку позивач отримав у день звільнення 12.10.2018 року., про що свідчить підпис ОСОБА_1

З огляду на викладене, обґрунтованим є рішення суду першої інстанції щодо відмови у визнанні протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за жовтень 2016 року у розмірі 891, 68 грн. та у похідних вимогах, а саме щодо зобов'язання виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за жовтень 2016 року у розмірі 891 грн. 68 коп. та щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 81215,46 грн., оскільки у відповідача відсутні будь-які невиплати належних позивачу сум, тому відповідно не має необхідності у нарахуванні, зокрема, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Разом з тим судова колегія зазначає наступне, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Таким чином, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Аналогічний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16.

З огляду на викладене судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 не сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2275,43 грн. (дві тисячи двісті сімдесят п'ять гривень сорок три копійки) шляхом перерахування або внесення на рахунок - отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.04.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов