Справа № 2а-1670/8203/12
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2019 року

Київ

справа №2а-1670/8203/12

адміністративне провадження №К/9901/495/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 (головуючий суддя Калиновський В.А., судді: Бенедик А.П., Калитка О.М.) у справі №2а-1670/8203/12 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» звернулося до адміністративного суду з позовом до Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 16.08.2012 № та від 24.10.2012 №/1.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2013 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції Лубенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області звернулася з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 у справі №2а-1670/8203/12 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пунктів 8-1.6, 8-1.15 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статей 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Доводи Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області зводяться до того, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, а також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що стало причиною безпідставного задоволення позову. Зокрема, відповідач зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено, що позивачем було включено до складу податкових зобов'язань скорочених декларацій з податку на додану вартість операції з надання послуг населенню за готівку, в рахунок паю та безкоштовному обробітку присадибних ділянок орендодавцями земельних ділянок, в тому числі з використанням сільськогосподарської техніки, на суму 257264,21грн., (з яких 42877,37грн. ПДВ), в той час, як повинно було включити до загальних декларацій з податку на додану вартість, оскільки надання суб'єктом спеціального режиму оподаткування послуг фізичним особам з використанням сільськогосподарської техніки разом з обслуговуючим персоналом не відповідає вимогам підпункту 8-1.15.1 пункту 8-1.15 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідач вважає, що надані суб'єктом спеціального режиму оподаткування послуги фізичним особам не можуть бути віднесені до діяльності у сфері сільського господарства, на які поширюються норми статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і, відповідно, у податковому обліку обсяги поставок таких послуг відображаються у податкових деклараціях з податку на додану вартість, згідно з якими здійснюється розрахунки з бюджетом. А тому, на думку відповідача, висновок контролюючого органу про збільшення позивачу суми податку на додану вартість згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 24.10.2012 №/1 є правомірним. Також відповідач зазначає, що оскільки податкове повідомлення-рішення від 16.08.2012 № за результатом розгляду скарги позивача було частково скасовано, а на його підставі прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 24.10.2012 №/1, з урахуванням положень статті 60 Податкового кодексу України, з 01.11.2012 податкове повідомлення-рішення від 16.08.2012 № вважається відкликаним, а відповідно позовні вимоги про його скасування - безпідставними.

Натомість Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» у запереченні на касаційну скаргу зазначає, що мотиви та підстави наведені у касаційній скарзі є необґрунтованими, а рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову прийнято з дотримання норм матеріального та процесуального права із з'ясуванням всіх фактичних обставини справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору. Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» є суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, одним із основних видів діяльності якого, згідно свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства, є надання послуг у рослинництві, облаштування ландшафту. А відтак, надання послуг у рослинництві за винагороду або на договірній основі є діяльністю у сфері сільського господарства, яка за умовами відповідності критеріям пункту 8-1 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає право платнику податку користуватися спеціальним режимом оподаткування податком на додану вартість. Позивач вважає, що ним, як сільськогосподарським підприємством, у відповідності до положень статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» та постанови Кабінету Міністрів України №23 від 21.01.2009 «Про затвердження переліку видів діяльності, на які поширюються норми статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість», правомірно включено до скорочених декларацій з податку на додану вартість суму податку на додану варітьсь в загальному розмірі 42877,00грн., яка нарахована на вартість поставлених ним населенню сільськогосподарських послуг. Тому, позивач просить касаційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.06.2013 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області у справі №2а-1670/8203/12.

З 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв'язку з чим відповідно до пункту 7 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали касаційної скарги №К/9901/495/18 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього кодексу.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, суддею-доповідачем у даній справі визначено Хохуляка В.В.

Верховний Суд ухвалою від 08.04.2019 призначив справу №2а-1670/8203/12 до касаційного розгляду у судовому засіданні без повідомлення сторін на 09.04.2019.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні без повідомленням сторін в поряду спрощеного позовного провадження у відповідності до положень статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 01.01.2009 сільськогосподарське підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» зареєстровано суб'єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість.

У період з 10.07.2012 по 30.07.2012 посадовими особами відповідача, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 по 31.03.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 31.03.2012.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за період з 01.04.2010 по 31.03.2012 на загальну суму 42877,00грн., в тому числі: за квітень 2010 року на суму 9275,00грн.; за травень 2010 року на суму 3984,00грн.; за червень 2010 року на суму 3307,00грн.; за липень 2010 року на суму 4623,00грн.; за серпень 2010 року на суму 1168,00грн.; за вересень 2010 року на суму 4028,00грн.; за жовтень 2010 року на суму 14544,00грн.; за листопад 2010 року на суму 1948,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 06.08.2012 №430/22/31818075 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.08.2012 №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 57884,25грн, у тому числі: 42877,00грн. за основним платежем та 15007,25грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатом адміністративного оскарження, відповідачем 24.10.2012 прийнято податкове повідомлення-рішення №/1, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 53596,25грн., у тому числі: 42877,00грн. за основним платежем та 10719,25грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем показників податкової звітності за операціями з надання послуг населенню (фізичним особам) за готівку, в рахунок паю та безкоштовному обробітку присадибних ділянок орендодавцям земельних ділянок, в тому числі з використання сільськогосподарської техніки, на суму 257264,21грн. (ПДВ 42877,37грн.). Відповідач зазначає, що податкові зобов'язання спеціальних (скорочених) декларацій з податку на додану вартість сільськогосподарського товаровиробника - Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» включено суму податку на додану вартість у розмірі 42877,00грн. та використано вказану суму для власної господарської діяльності.

Обґрунтовуючи свою позицію відповідач посилається на положення підпункту 81.15.2 пункту 81.15 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначено, що діяльністю у сфері сільського господарства є виробництво продукції тваринництва та рослинництва. Тобто, на думку контролюючого органу, операції з надання суб'єктом спеціального режиму оподаткування послуг іншим платникам податків, в тому числі з використання сільськогосподарської техніки, не можуть бути віднесені до діяльності у сфері сільського господарства, на яку поширюються положення статті 8-1 вказаного Закону і, відповідно, у податковому обліку обсяги поставок таких послуг відображаються у податковій декларації з податку на додану вартість згідно з якою здійснюються розрахунки з бюджетом.

Таким чином, позивачем у податкові зобов'язання декларації з податку на додану вартість загальної (бюджетної) декларації не включено суму податку на додану вартість у розмірі 42877,00грн. від операцій з надання послуг іншим платникам податків, у тому числі з використання сільськогосподарської техніки, чим порушено підпункт 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 42877,00грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у періоді, який був предметом перевірки, позивач, будучи суб'єктом спеціального режиму оподаткування, надав послуги фізичним особам, які не є сільськогосподарськими виробниками, та в порушення підпункту 8-1.15.2 пункту 8-1.15 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відобразив вказані операції у загальній декларації (по сплаті до бюджету).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність віднесення Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» у відповідних звітних періодах суми податку на додану варітьсь у розмірі 42877,00грн. за господарськими операціями з надання послуг населенню за готівку, в рахунок паю та безкоштовному обробітку присадибних ділянок орендодавцям земельних ділянок, в тому числі з використанням сільськогосподарської техніки, з огляду на те, що надання послуг у рослинництві за винагороду або на договірній основі та надання послуг сільськогосподарською технікою разом з обслуговуючим персоналом відноситься до видів діяльності на які поширюється дія статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що вказаний Закон не обмежує можливості сільськогосподарського підприємства на включення до скороченої декларації з податку на додану вартість сум податку на додану вартість, нарахованих сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських послуг.

Проте Верховний Суд не погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Статтею 8-1 вказаного Закону визначено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 81.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до пункту 8-1.2 статті 8-1 Закону України «Про податок па додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Згідно з пунктом 8-1.6 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

При цьому, відповідно до пункту 8-1.15 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей цієї статті застосовуються такі терміни, зокрема, як виробничі фактори: послуги, супутні поставці сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку: сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин; пакування та підготовка до продажу, в тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції; зберігання сільськогосподарської продукції; вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів; надання послуг іншим сільськогосподарським підприємствам з використання сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг); надання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління; знищення бур'яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин; експлуатація меліоративних зрошувальних та осушувальних систем для посівних площ та сільськогосподарських угідь; розділ м'яса для товарної кондиції;

Крім того, підпунктом 8-1.15.2 пункту 8-1.15 статті 8-1 вказаного Закону визначено, що діяльністю у сфері сільського господарства є: а) виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощення фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація; б) виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій та інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах; а також їх обробка, переробка та/або консервація.

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що операції з надання послуг суб'єктом спеціального режиму оподаткування фізичним особам відповідно до підпункту 8-1.15.2 пункту 8-1.15 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а не іншим сільськогосподарським підприємствам, в тому числі з використання сільськогосподарської техніки, не можуть бути віднесені до діяльності у сфері сільського господарства, на яку поширюються норми статті 8-1 вказного Закону, і відповідно у податковому обліку обсяги поставок таких послуг відображаються у податковій декларації з податку на додану вартість, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом на загальних підставах.

Так, згідно з пунктом 5.1 Порядку заповнення і подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №166 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.07.1999 за №250/2054 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), для платників, які зареєстровані як суб'єкти спеціального режиму оподаткування, у податковій декларації (скороченій) відображаються лише операції, пов'язані із сільськогосподарським виробництвом, інші операції - у податковій декларації, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом, відповідно до редакції абзацу третього підпункту 8-1.15.1 пункту 8-1.15 статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігрейн-Агро» включило до складу податкових зобов'язань скорочених декларацій з податку на додану вартість операції з надання послуг населенню (фізичним особам) за готівку, в рахунок паю та безкоштовному обробітку присадибних ділянок орендодавцям земельних ділянок, в тому числі з використання сільськогосподарської техніки, на суму 257264,21грн., (в тому числі ПДВ 42877,37грн.), які не є сільгоспвиробниками.

А відтак, надані суб'єктом спеціального режиму оподаткування послуги фізичним особам не можуть бути віднесені до діяльності у сфері сільського господарства, на яку поширюються положення статті 8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і, відповідно, у податковому обліку обсяги поставок таких послуг відображаються у податкових деклараціях з податку на додану вартість, згідно з якими здійснюються розрахунки з бюджетом.

Таким чином, за встановлених обставин, висновок суду першої інстанції щодо необхідності віднесення позивачем вказаної суми податку на додану вартість у розмірі 42877,37грн. до загальних декларацій з податку на додану вартість за відповідні періоди є правильним.

Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 24.10.2012 №/1.

Суд касаційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності заявлених позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 16.08.2012 №, з огляду на наступне.

Так, відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з положеннями статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, податкове повідомлення-рішення від 16.08.2012 №, прийняте на підставі висновків викладених відповідачем в акті перевірки №430/22/31818075, оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку до Державної податкової служби у Полтавській області.

Відповідно до підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3, 60.1.5 пункту 60.1 вказаної статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу (пункт 60.4 статті 60 Податкового кодексу України).

За наслідками адміністративного оскарження, рішенням Державної податкової служби у Полтавській області від 11.10.2012 №2590/10/10-215 скаргу позивача задоволено частково: податкове повідомлення-рішення від 16.08.2012 № скасовано в частині фінансової санкції з податку на додану вартість в розмірі 4288,00грн. в решті - залишено без змін.

У зв'язку із частковим скасуванням податкового повідомлення-рішення від 16.08.2012 №, відповідачем 24.10.2012 прийнято податкове повідомлення-рішення №/1, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 53596,25грн., у тому числі 42877,00грн. за основним платежем та 10719,25грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням положень статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення відповідача від 16.08.2012 № вважається відкликаним, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог на наявністю підстав для його скасування.

Таким чином, переглянувши судове рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, Верховний Суд, дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційні скарзі, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи та скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, а тому касаційна скарга Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно частини першої статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За вказаних обставин постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Лубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 у справі №2а-1670/8203/12 скасувати.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 19.02.2013 у справі №2а-1670/8203/12 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду