Справа № 816/948/15-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2019 року

м. Київ

справа №816/948/15-а

касаційне провадження №К/9901/5717/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 (суддя Соколенко Ф.Ф.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 (головуючий суддя - Філатов Ю.М., судді: Бенедик А.П., Калиновський В.А.) у справі № 816/948/15-а за позовом Приватного підприємства «УКРБІЗНЕСКОНСАЛТІНГ» до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «УКРБІЗНЕСКОНСАЛТІНГ» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 20.03.2015 № 4701/10/16-01-22-03-26 щодо непогодження застосування податкового компромісу, а також зобов'язати відповідача погодити застосування податкового компромісу відповідно до поданої заяви про намір досягнення податкового компромісу від 11.03.2015 № 26.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 07.04.2015 адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправним і скасував рішення від 20.03.2015 № 4701/10/16-01-22-03-26 щодо непогодження застосування податкового компромісу. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19.05.2015 залишив постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на тому, що податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування).

Крім того, Державною податковою інспекцією у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області на Головне управління ДФС у Полтавській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно зі статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку Приватного підприємства «УКРБІЗНЕСКОНСАЛТІНГ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні фінансово-господарської діяльності з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торнадо» за період з 01.01.2013 по 31.07.2014, результати якої оформлено актом від 16.09.2014 № 5142/16-01-22-07-13/31684689.

За наслідками контрольного заходу Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області дійшла висновку про порушення позивачем вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на невключення до складу інших доходів як безнадійної заборгованості кредиторської заборгованості, за якою закінчився термін позовної давності, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету за 2013 рік, на загальну суму 15314,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.10.2014 № , згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 15314,00 грн. за основним платежем та 3828,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із названим актом індивідуальної дії, Приватне підприємство «УКРБІЗНЕСКОНСАЛТІНГ» оскаржило його в судовому порядку.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2015 у справі № 816/5047/14 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

До часу набрання цим судовим рішенням законної сили 11.03.2015 платник звернувся до податкового органу із заявою про застосування податкового компромісу, здійснивши за платіжним дорученням від 19.03.2015 № 110 сплату узгодженої суми з податку на прибуток у розмірі 765,70 грн.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви органом доходів і зборів прийнято рішення від 20.03.2015 № 4701/10/16-01-22-03-26 щодо непогодження застосування податкового компромісу з тих мотивів, що за змістом положень пунктів 2.1, 3.12 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 17.01.2015 № 13 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування), натомість за результатами здійсненої перевірки встановлено порушення позивачем вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету за 2013 рік, на загальну суму 15314,00 грн.

Згідно з пунктом 1 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 01.04.2014 з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

За змістом пункту 3 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова перевірка проводиться виключно з питань, які стосуються витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суми завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, у межах процедури досягнення податкового компромісу.

Для цілей застосування податкового компромісу наведені законодавчі приписи під заниженням податкових зобов'язань розуміють неправомірне формування платником податків даних податкового обліку (формування податкового кредиту з податку на додану вартість або витрат з податку на прибуток) у податкових періодах до 01.04.2014, що призвело до заниження належних до сплати сум податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Аналогічний порядок застосування процедури податкового компромісу передбачений і Методичними рекомендаціями щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затвердженими наказом Державної фіскальної служби України від 17.01.2015 № 13 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з пунктом 2.1 яких податковий компроміс розповсюджується виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування).

Під заниженням податкових зобов'язань для цілей застосування Методичних рекомендацій слід розуміти неправомірне формування платником податків даних податкового обліку (формування податкового кредиту з податку на додану вартість або витрат з податку на прибуток) у податкових періодах до 01.04.2014, що призвело до заниження належних до сплати сум податкових зобов'язань.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що процедура податкового компромісу поширюється виключно на факти заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (у зв'язку із завищенням податкового кредиту) та податку на прибуток (у зв'язку із завищенням витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування), у тому числі встановлені за результатами здійснення контрольного заходу та відображені у відповідному податковому повідомленні-рішенні.

Утім, у справі, що розглядається, за результатами перевірки, оформленої актом від 16.09.2014 № 5142/16-01-22-07-13/31684689, встановлено порушення позивачем вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), внаслідок чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету за 2013 рік, на загальну суму 15314,00 грн., що згідно із зазначеними положеннями Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 17.01.2015 № 13 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виключає можливість застосування процедури податкового компромісу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували (тлумачили) норми матеріального права щодо розглядуваних правовідносин, постановлені у справі рішення підлягають скасуванню в частині задоволення позову з прийняттям у цій частині нового - про відмову в позові.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Замінити відповідача у справі - Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області її правонаступником - Головним управлінням ДФС у Полтавській області.

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі № 816/948/15-а скасувати в частині задоволення позову.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 у справі № 816/948/15-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк