Справа № 813/3371/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1659/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року (головуючий суддя Качур Р.П., м.Львів, повний текст складено 26.12.2018) по справі за адміністративним позовом Львівського комунального підприємства «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» до головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанов та припису, -

В С Т А Н О В И В :

Львівське комунальне підприємство «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління Держпраці у Львівській області в якому просило визнати протиправними та скасувати постанову заступника начальника головного управління Держпраці у Львівській області Стецька Андрія Ярославовича про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 387/593/АВ/ФС/-1 від 25.05.2018, № ЛВ 387/593/АВ/ФС/-2, № ЛВ 387/593/АВ/ФС/-3 і та скасувати припис головного державного інспектора Головного управління Держпраці у Львівській області Карпіва Олега Петровича № ЛВ387/593/АВ-П від 08.05.2018 про усунення порушень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівське комунальне підприємство «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що рішення незаконне, необґрунтоване, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що постановою № ЛВ 387/593/АВ/ФС/-1 від 25 травня 2018 року відповідачем накладено на позивача штраф в розмірі 11169.00 грн за порушення вимог ч. 1 ст. 106 та ч. 1 ст. 115 КЗпП України, а саме за неоплату в грудні 2017 року в подвійному розмірі за погодинною оплатою праці роботи в надурочний час працівникам підприємства, а також в одинарному розмірі ряду працівників підприємства, тобто, за порушення строків виплати заробітної плати, як в одинарному, так і в подвійному розмірі. Однак, порушення строків виплати заробітної плати працівникам підприємства мало місце не з вини підприємства.

ЛКП «ШРП Галицького району», перейшло на зимовий режим роботи, згідно розпорядження Львівського міського голови № 641 від 10.11.2017. Зимовий режим роботи передбачає, зокрема, механізоване санітарне прибирання доріг. Замовником таких робіт є Франківська та Галицька районні адміністрації ЛМР. Такі замовники істотно затримували оплату за актами виконаних робіт, внаслідок чого в позивача не було коштів для вчасної виплати заробітної плати. Даний факт підтверджується актами виконаних робіт, банківськими виписками, а також постановою Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року в справі № 461/4310/18. Таким чином, правових підстав для накладення на позивача штрафу, передбачених абзацом 3 ч,2 ст.265 КЗпП України, немає, а тому постанову № ЛВ 387/593/АВ/ФС7-1 від 25 травня 2018 року слід визнати протиправною і скасувати.

Постановою № ЛВ 387/593/АВ/ФС/-2 від 25 травня 2018 року відповідачем накладено на позивача штраф в розмірі 670 140.00 грн за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України - за допущення працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням і повідомленням ДФС про прийняття працівника на роботу, а натомість виявлено цивільно-правові договори з такими працівниками, якими підмінено трудові відносини цивільно-правовими.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що в ході інспекційного відвідування інспектору були надані цивільно-правові договори, копії яких долучено до відзиву, що предметом таких договорів є процес праці, а не її кінцевий результат, фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи у встановлений строк, але при цьому в таких договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи, в ході інспекційного відвідування інспектором праці було відібрано копії табелів обліку робочого часу за грудень 2017 - березень 2018 щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 З таких доводів відповідач зробив висновок про те. що ці особи мають режим роботи та підлягають внутрішньому трудовому розпорядку. Також у відзиві відповідач вказує, що такі особи систематично виконують роботу за період з грудня 2017 по березень 2018, отримували оплату у день виплати заробітної плати працівникам підприємства. Тому відповідач просить критично ставитися до таких цивільно-правових договорів. Однак, такі доводи та висновки відповідача не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Вищевказані цивільно-правові договори передбачали не систематичне виконання доручення посадових осіб підприємства, а виконання конкретної, встановленої договорами роботи - механізоване прибирання снігу в Галицькому. Франківському районах протягом відповідного періоду. Обсяг таких робіт неможливо визначати в певних одиницях - кубічних метрах снігу, площі прибирання снігу, оскільки, по-перше. неможливо передбачити кількість снігу, який випадатиме, і методологічно неможливо і економічно необгрунтовано обліковувати конкретну кількість прибраного особою снігу. Тому обсяг роботи з прибирання снігу може визначатися лише в витраченому особою на таке прибирання часі. Табелі, копії яких відповідачем долучено до відзиву, складалися не з метою нарахування особам заробітної плати, а з метою облікування обсягу виконаної ними за договорами роботи, на підставі чого складалися відповідні акти приймання виконаних робіт, а на підставі останніх особам виплачувалася відповідна винагорода, а не заробітна плата. Дані особи не отримували матеріальної допомоги, не отримували щомісячної виплати як працівники. Дані особи, згідно договорів виконували відповідну роботу з прибирання снігу за відповідні періоди, в тому числі і за місячні періоди і оплата їм винагороди здійснювалася за фактично виконану роботу, обумовлену договором у відповідний період. Дані особи не керувалися і не могли керуватися внутрішнім трудовим розпорядком, оскільки роботу за договорами виконували, в залежності від того, чи мав місце сніговий покрив і чи була потреба в прибиранні снігу, тобто несистематично. Іншої роботи, не пов'язаної безпосередньо з прибиранням снігу ці особи не виконували.

Цивільно-правові договори, укладені з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 ніхто не оскаржував, рішень суду про визнання їх недійсними немає і відповідачем суду не надано, суд таких також не встановив. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, всі ці цивільно-правові договори із вказаними особами є правомірними. Лише за відсутності таких цивільно-правових договорів або в разі визнання їх недійсними з правовими наслідками, передбаченими ст. 216 ЦК України, можна було б стверджувати, що мас місце порушення вимог ст. 24 КЗпП України.

Постановою № ЛВ 387/593/АВ/ФС/-3 від 25 травня 2018 р. відповідачем накладено на позивача штраф в розмірі 3 723.00 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 50. ч. 1 ст. 59. ч. 1 ст. 65, ст.70. ч. 2 ст. 84 КЗпП України. Однак, таке порушення мало місце не з вини підприємства.

За те ж саме (формулювання ідентичне) порушення, відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення № ЛВ 387/593/АВ/ІІ/2Г1Т від 08 червня 2018 року відносно директора підприємства за ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Однак, постановою Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2018 року в справі № 461/4310/18 провадження в справі про адмінправопорушення закрито, в зв'язку з відсутністю в діях директора підприємства складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Даною постановою встановлено, що середня кількість штатних працівників підприємства з грудня 2017 по лютий 2018 становила 37, а мала б становити 68 чол. з врахуванням режиму роботи підприємства в зимовий період, з врахуванням затримок замовників по оплаті робіт, виконаних підприємством, суд дійшов висновку, що залучення працівників до надурочних робіт, несвоєчасна виплата нарахованої зарплати в подвійному розмірі виникла внаслідок затримки оплати актів наданих послуг, а не протиправних дій директора підприємства, а також у зв'язку з нестачею працівників.

Таким чином, правових підстав для накладення на позивача штрафу, передбачених абзацом 8 ч. 2 ст. 265 КЗгтП України, немає, а тому постанову № ЛВ 387/593/АВ/ФС7-3 від 25 травня 2018 р. слід визнати протиправною і скасувати.

Так, обгрунтовуючи оскаржуване рішення суду, суд першої інстанції покликається на зміст наказу ГУ Держпраці у Львівській області № 0873-П від 02.05.2018 та направлення для проведення інспекційного відвідування від 02.05.2018 № 0804, згідно яких, інспекційне відвідування ЛКП ШРП Галицького району було проведено на підставі листа ГУ ПФУ у Л/о за вх. № 6545/05-71 від 05.04.2018, що на думку суду, свідчить про підставність її проведення відповідачем. При цьому суд першої інстанції покликається на п.5 «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженого Постановою КМУ № 295 від 26 квітня 2017 року, яким передбачено підстави проведення інспекційного відвідування, такі проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного Фонду України та його територіальних органів.

Однак, суд першої інстанції спотворив дану норму Порядку, виклавши її в неповному обсягу. Насправді, згідно п.5 даного Порядку, інспекційні відвідування проводяться не за будь-якою інформацією ПФУ чи його територіальних органів, а за інформацією про конкретні обставини, перелік яких є виключним. Зокрема, це може бути інформація про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно - правовими договорами в одного роботодавця більше року. ГУ ПФУ у Львівській області надало інформацію відповідачу саме такого характеру, але без зазначення, що працівники виконують роботу за ЦПД більше року. Насправді, фізичні особи виконували роботи за цивільно-правовими договорами лише в листопаді 2017 - березні 2018. Тобто, законних підстав для проведення інспекційного відвідування не було, тобто таке інспекційне відвідування, а відтак і спірні постанови є протиправними. Згідно пп. 2 п. 5 даного Порядку інспекційне відвідування проводиться за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин. Однак, фізичні особи, з якими були укладені цивільно-правові договори, не зверталися до відповідача, не скаржилися і власне самі й бажали укладення з ними саме цивільно-правових, а не трудових договорів. Відповідач обгрунтовує спірні постанови необхідністю захисту трудових прав працівників. Однак, насправді таким чином відповідач не захищає, а порушує трудові права працівників, оскільки безпідставним накладенням непомірних штрафів призвів до того, що в позивача немає коштів на оплату праці найманих працівників. Так само й суд першої інстанції зазначає, що метою відповідальності, передбаченої ст.. 265 КЗпП України, на думку суду, є ціль щодо належного впорядкування трудових відносин між роботодавцем і працівником, забезпечення соціальних гарантій працюючих.

Суд першої інстанції вказує, що ознакою, яка відрізняє цивільні відносини від трудових, є те. що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Суд першої інстанції правильно стверджує, то виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника за трудовим договором, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи, не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Але фізичні особи за цивільно-правовими договорами, які знаходяться в матеріалах справи, якраз повністю відповідають цим критеріям виконавця за цивільно-правовим договором.

В той же час, суд першої інстанції, проаналізувавши табелі робочого часу, прийшов до протиправного висновку, що укладені цивільно-правові договори слід віднести до трудових.

Однак, суд не може діяти всупереч вимог ст. 19 Конституції України, не може свавільно вважати цивільно-правовий договір трудовим. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а таких документів немає. Більше тою. в спірній постанові відповідачем вказано, а судом відображено в мотивувальній частині рішення суду, що позивачем не дотримано вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Відповідно до ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в тридцяти кратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому слід звернути увагу, що дана диспозиція статті визначає в загальному оформлення трудового договору, який може бути як у вигляді письмового договору, так і у вигляді наказу. Відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ст. 265 КЗпП України не передбачена. Тобто, якщо суд вважає, що укладені цивільно-правові договори насправді є трудовими, то позивачем не було допущено порушення, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 265 КЗпП України, а відтак, постанова відповідача про накладення штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є протиправною і підлягає скасуванню. При цьому слід звернути увагу, що фізичні особи наполягали саме на укладенні з ними письмових цивільно-правових договорів, які знаходяться в матеріалах справи, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, є обов'язковим для додержання саме письмової форми. Якщо ж суд вважає, що трудові договори не було оформлено наказами, але при цьому мають місце цивільно-правові договори, які є правомірними, згідно ст. 204 ЦК України, то позивачем також не було допущено порушення, передбаченого абз.2 ч. 1 ст. 265 КЗпП України, оскільки відповідні роботи фізичними особами виконувалися за такими цивільно-правовими договорами і укладення трудових договорів не мало правового сенсу, то і в цьому разі постанова відповідача про накладення штрафу за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є протиправною і підлягає скасуванню.

Головне управління Держпраці у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу № 0873-П головного управління Держпраці у Львівській області від 02.05.2018 та направлення № 0804 від 02.05.2018 інспектором праці Карпівим О.П. у присутності в.о. директора ЛКП «ШРП Галицького району» ОСОБА_10 у період з 03.05.2018 по 08.05.2018 проведено інспекційне відвідування, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ387/593/АВ від 08.05.2018. У вказаному акті зафіксовано порушення допущені позивачем: 1. ч. 3 ст. 24 КЗпП України - працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу та повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу, а саме: в ході інспекційного відвідування виявлено цивільно-правові договори з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 При детальному вивченні вищевказаних договорів встановлено підміну трудових відносин - цивільно-правовими. Слід зазначити, що прізвища цих громадян містяться у табелі обліку робочого часу; 2. ч. 1 ст. 50 КЗпП України - тривалість робочого часу перевищує 40 годин на тиждень, а саме: згідно табелів обліку робочого часу за грудень 2017 - лютий 2018 тривалість робочого часу працівників перевищує 40 годин на тиждень; 3. ч. 1 ст. 59 КЗпП України - тривалість перерви в роботі між змінами менша подвійної тривалості робочого часу роботи в попередній зміні (включаючи і час перерви на обід), а саме: згідно з табелів обліку робочого часу за грудень 2017 - лютий 2018 тривалість змін деяких водії становить 11 годин щоденно впродовж окремих періодів; 4. ч. 1 ст. 65 КЗпП України - надурочні роботи перевищують для працівників 120 годин на рік, зокрема: ОСОБА_12 - 173 год. надурочної роботи у 2017, ОСОБА_13 - 341 год. надурочної роботи у 2017, ОСОБА_14 - 365 год. надурочної роботи у 2017; 5. ст. 70 КЗпП України - тривалість щотижневого безперервного відпочинку становить менше 42 годин, зокрема, згідно табелю обліку робочого часу за грудень 2017 працівники ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 працювали без вихідних; 6. ч. 2 ст. 84 КЗпП України, ст. 26 Закону України «Про відпустки» - тривалість відпустки без збереження заробітної плати та з інших причин становить більше 15 календарних днів на рік, а саме: у першому кварталі 2018 13 працівникам надано відпустку без збереження заробітної плати на період більше 15 календарних днів на рік; 7. ч. 1 ст. 106 КЗпП України - за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час не оплачується в подвійному розмірі годинної ставки, а саме: за грудень 2017 не оплачено у подвійному розмірі годинної ставки працівникам: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_11, ОСОБА_41

08.05.2018 головним управлінням Держпраці у Львівській області винесено припис № ЛВ377/593/АВ-П, яким зобов'язано усунути виявлені у акті інспекційного відвідування від 08.05.2017 порушення та повідомити про це відповідача. Відповідні акт та припис разом із супровідним листом скеровано позивачу рекомендованим листом з описом вкладення 10.05.2018, на якому проставлено відбитком штампу відділення поштового зв'язку з цією ж датою. 25.05.2018 заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області Стецьком А.Я. винесено постанови про накладення штрафу на ЛКП «ШРП Галицького району», а саме: - № ЛВ387/593/АВ/ФС-1, за порушення вимог ч. 1 ст. 106 КЗпП України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України у розмірі 11169,00 грн. (Т.1, а.с.14-15); - № ЛВ387/593/АВ/ФС-2, за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України у розмірі 670140,00 грн; - № ЛВ387/593/АВ/ФС-3, за порушення ч. 1 ст. 50 КЗпП України, ч. 1 ст. 59 КЗпП України, ч. 1 ст. 65 КЗпП України, ст. 70 КЗпП України, ч. 2 ст. 84 КЗпП України, ст. 26 Закону України «Про відпустки» у розмірі 9723,00 грн.

08.06.2018 ГУ Держпраці складено протоколи про адміністративне правопорушення № ЛВ 387/593/АВ/П/1ПТ відносно ОСОБА_42 за ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та № ЛВ 387/593/АВ/П/2ПТ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_42 за ч. 3 ст. 41 Кодексу України, щодо яких відповідно до постанов Галицького районного суду м. Львова від 17.07.2018 у справі № 461/4469/18 та від 03.07.2018 у справі № 461/4310/18 відповідно, провадження про адміністративні правопорушення закриті за відсутності у діях ОСОБА_42 складів цих адміністративних правопорушень.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п.2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.

У пункті 5 цього Порядку передбачено підстави для проведення інспекційного відвідування, такі проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів.

Згідно з пунктом 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Частиною 2 ст. 265 КЗпП України передбачено відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю, в разі: - фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; - порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; - недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; - недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; - недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; - вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення; - порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, зазначені у частині 2 статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу норми абз. 2 ст. 265 КЗпП вбачається, що законодавець у статті визначив окремі складові, які формують в кожному випадку окремий склад порушення. Метою такої відповідальності на думку суду є ціль: щодо належного впорядкування трудових відносин між роботодавцем і працівником; забезпечення соціальних гарантій працюючих; сплата в повному обсязі єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (зі змінами та доповненнями) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Згідно постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № ЛВ387/593/АВ/ФС-1 від 25.05.2018, позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 106 КЗпП України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України - за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час не оплачується у подвійному розмірі годинної ставки, а саме, за грудень 2017 не оплачено у подвійному розмірі годинної ставки працівникам, а одрдинарному -: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27., ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_11, ОСОБА_41 згідно з відомості на виплату грошей нараховано 05.05.2018 доплату за надурочні зазначеним працівникам.

Згідно пояснень представника позивача, судом першої інстанції з'ясовано, що дійсно у грудні 2017 мало місце порушення, щодо невиплати в подвійному розмірі за погодинною оплатою праці роботи в надурочний час працівникам підприємства, а також в одинарному розмірі ряду працівників підприємства, яке є порушенням строків виплати заробітної плати працівникам як в одинарному розмірі, так і в подвійному розмірі. Вказане порушення, на переконання представників позивача відбулося не з вини підприємства, що підтверджується актами виконаних робіт, а також постановою Галицького районного суду м. Львова від 03.07.2018 у справі № 461/4310/18.

Постановою від 03.07.2018 встановлено, що відповідно до розпорядження Львівського міського голови № 641 від 10.11.2017 року «Про перехід підприємств задіяних до роботи з механізованого прибирання вулично-дорожньої мережі на зимовий режим роботи» ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» перейшло на зимовий режим роботи з 13.11.2017. Згідно довідки ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» у період з грудня 2017 року по лютий 2018 року, середня кількість штатних працівників підприємства становила 37, але відповідно до штатного розкладу мала б становити 68.

Судом встановлено, що згідно виписки/особового рахунку від 17.05.2018, Галицькою районною адміністрацію ЛМР 17 травня 2018 року було оплачено акт наданих послуг з механізованого санітарного прибирання доріг за березень 2018 року.

Згідно банківської виписки ПАТ «КБ Приват Банк» по рахунку ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» № 2670 Франківською районною адміністрацію ЛМР 13 квітня 2018 року оплачено акт за лютий-березень 2018 року. На підставі відомості на виплату грошей № 135 за травень 2018 року, встановлено, що заборгованість по заробітній платі працівникам ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» виплачена. Таким чином суд, оцінюючи вищевказані документи, дійшов висновку, що залучення працівників до надурочних робіт та несвоєчасна виплата нарахованої в подвійному розмірі годинної ставки за надурочний час працівникам дільниці механізації виникла внаслідок затримки оплати актів наданих послуг, а не протиправних дій ОСОБА_42 та у зв'язку із нестачею працівників дільниці механізації.

Відповідно до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) № ЛВ640/472/АВ-ЛВ387П593, складеного 27 червня 2018 року головним управлінням Держпраці у Львівській області, порушень за наслідками повторної перевірки ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» не виявлено.

Згідно ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні представниками позивача в судових засіданнях в суді першої інстанції визнано факт порушення ст. 106 і ч. 1 ст. 115 КЗпП України, зафіксованого відповідачем у акті.

Згідно постанови про накладення штрафу № ЛВ387/593/АВ/ФС-2 від 25.05.2018 позивачем не дотримано вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України - працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, а саме в ході інспекційного розслідування виявлено цивільно-правові договори з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 При детальному вивченні вищезазначених договорів відповідачем встановлено підміну трудових відносин - цивільно-правовими. Також зазначено, що прізвища відповідних громадян є у табелях робочого обліку робочу.

До матеріалів справи долучено цивільно-правові договори з працівниками ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_43, ОСОБА_3, ОСОБА_9 за періоди листопад 2017 березень 2018. Представники позивача пояснили суду першої інстанції пояснили, що такі угоди декілька раз переукладались, оскільки керівництво підприємства позивача не могло передбачити термін, на який буде потрібна їхня допомога.

Відповідно до умов цих договорів замовник (ЛКП «ШРП Галицького району») доручає, а виконавець (відповідний працівник з числа вище перелічених) бере на себе зобов'язання виконати такі роботи: механізоване прибирання снігу з вулиць Галицького та/або Франківського району, відповідними автомобілями чи тракторами.

Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Замовник забезпечує виконавця усім необхідним для виконання роботи, визначеної договором та зобов'язаний своєчасно прийняти та оплатити роботу.

За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі згідно з діючими нормами на підприємстві. Оплата здійснюється у день виплати заробітної плати працівникам підприємства після прийняття замовником роботи за актом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим за підстав, наведених в ч. 1 ст. 24 КЗпП України.

Частиною 3 ст. 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання частини третьої статті 24 КЗпП України Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 (далі Постанова №413).

За правилом, визначеним Постановою «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором […].

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Частиною 1 ст. 1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором(ч. 1 ст. 903 ЦК України). Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України).

Як вірно зазначено судом першої інстанції трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Згідно табелів обліку робочого часу, облік працівників здійснювався за конкретною посадою, у графі «розряд, оклад» містяться відмітки про конкретний розряд (ОСОБА_7 - ІІІ розряд, ОСОБА_5 - ІІІ клас, ОСОБА_3 - водій І класу, ОСОБА_43 - ІІІ розряд, ОСОБА_9 - І клас), у графі відпрацьовано годин «з них нічні» - щодо кожного працівника містяться відмітки про кількість годин.

Суд вірно вважав, що заслуговують на увагу покликання відповідача на те, що згідно з додатком до класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого Наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010, передбачено професію «Водій самохідного механізму», код професії 8334, та професію «Тракторист», код професії 8331, а до самохідних механізмів відносяться саме трактор та вантажні автомобілі.

Судом також встановлено, що у відповідних подорожних листах вантажних автомобілів, у явки вказано посади цих осіб, час згідно з графіком виїзду з гаражу та повернення в гараж автомобіля та водія, а також підписи водіїв, які здали ці автомобілі.

З огляду на викладене суд вірно вважав, що факт оформлення позивачем цивільно-правових угод не змінює характеру трудових відносин, у яких з ним фактично перебували ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Такі дії роботодавця (оформлення трудових відносин у формі цивільно-правових договорів) перешкоджають реалізації працівниками права на належну оплату праці та відпочинок, на щорічні оплачувані відпустки, на здорові і безпечні умови праці, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття тощо, тому підставно вважав, що постанова про накладення штрафу уповноваженими особами № ЛВ387/593/АВ/ФС-2 від 25.05.2018 є правомірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про скасування припису № ЛВ387/593/АВ-П від 08.05.2018 не підлягають задоволенню, оскільки правових підстав для його скасування не наведено, а покликання на неодержання такого спростовуються копією опису вкладення рекомендованого листа з описом вкладення (надіслано листом із копією акта інспекційного відвідування від 08.05.2018), з відміткою відділення поштового відправлення із датою прийняття такого - 10.05.2018. До матеріалів справи не представлено будь-яких документів, які складені на підприємстві про відсутність документів у відправленні (наприклад, акта) чи доказів звернення до відповідача із вимогою надіслання такого за його відсутності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року по справі № 813/3371/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.М. Судова-Хомюк

повний текст складено 09.04.2019