Справа № 500/395/19
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/395/19

08 квітня 2019 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Кухар О.Л.;

представника відповідача: ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання неправомірною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 №Ф-7003-54.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2018 позивачка отримала оскаржувану вимогу, якою її зобов'язано сплатити 15819,54 грн. боргу з єдиного соціального внеску. Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, та вказує, що 15.03.1995 року нею була подана заява з метою провадження посередницької діяльності як фізична особа-підприємець, однак в подальшому вона не отримувала ні торгового патенту ні свідоцтва про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності, підприємницькою діяльністю вона не займалася, і не маючи податкового боргу та за відсутності подання податкової звітності більше як 23 роки, вважала, що її підприємницька діяльність була нерозпочата або припинена на підставі рішення суду.

Ухвалою судді від 07.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №500/395/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.02.2019 представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказав, що частиною1 ст.4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування ", який набрав чинності з 01.01.2011. зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464) визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.1 4.2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 13 Закону України від 15 травня 2003 року №755-1V "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб - підприємців" (далі - Закон № 755), який набрав чинності з 01.07.2004. зі змінами та доповненнями, органи державної фіскальної служби отримують відомості з ЄДР в електронному вигляді, які є підставою для взяття суб'єкта господарювання на облік та/або вчинення інших дій відповідно до законодавства.

З 01 січня 2017 року, якщо особа не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від підприємницької діяльності, вона зобов'язана визначити базу нарахування єдиного внеску. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону № 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки встановлені цим Законом, обчислена органом доходів та зборів у випадках, передбачених Законом № 2464 є недоїмкою.

Відповідно до ч. 4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Вказав, що позивачка перебуває на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа-підприємець (з дати державної реєстрації 15.03.1995 року) з присвоєним КВЕД за №52 "Роздрібна торгівля: ремонт побутових виробів та предметів особистого вжитку", а саме 52.62 "Роздрібна торгівля з лотків та на ринках" та на дату формування оскаржуваної вимоги не перебувала в стані припинення підприємницької діяльності.

Згідно ІС "Податковий блок" підсистеми "Облік платежів" заборгованість по єдиному внеску станом на 14.11.2018 року становить 15819, 54 грн. На підставі викладених даних та у відповідності до вимог чинного законодавства ГУ ДФС у Тернопільській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 року № Ф-7003-54.

Відповідно до довідки складеної секретарем судового засідання, судове засідання 07.03.2019 не проводилося у зв'язку із перебуванням головуючого судді у відпустці. Судове засідання відкладене на 12.03.2019.

Також, ухвалами суду від 12.03.2019 та від 25.03.2019 в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи було відкладено.

04.04.2019 представник відповідача подав до суду додаткові пояснення, в яких вказав, що згідно ІКП борг у позивачки виник починаючи з 09.02.2018, у зв'язку із несплатою ЄСВ за 2017. Оскільки до 09.02.2018 не було сплачено суму ЄСВ за 2017, контролюючим органом було нараховано суму ЄСВ в розмірі 8448,00 грн., нарахування за 2018 здійснювалося щоквартально. Відповідно позивачкою не сплачено єдиний внесок у сумі 15819,54 грн. (недоїмки за 2017 та 2018), відтак контролюючий орган на підставі даних інтергованої картки сформував та надіслав позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 №Ф-2017-50.

В судове засідання позивачка не прибула, проте подала до суду заяву, в якій просить розглянути дану справу без її участі, та просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, з мотивів наведених у відзиві на адміністративний позов та додаткових поясненнях, просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

Судом встановлено, що позивачка (попереднє прізвище ОСОБА_3) була зареєстрована як фізична особа-підприємець 15.03.1995 та 21.02.2019 підприємницька діяльність позивачки була припинена, підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

14.11.2018 Головним управлінням ДФС у Тернопільській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7003-54, відповідно до якої ОСОБА_3 зобов'язана сплатити 15819,54 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (стаття 2 Закону N2464).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов'язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем (частина 4 ст. 6 Закону № 2464).

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов'язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Частиною 7 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзаци третій, п'ятий частини 8 статті 9 № 2464).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2464 органи доходів і зборів мають право, серед іншого: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом; застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів; здійснювати інші функції, передбачені законодавством.

У ч. 1 ст. 25 Закону № 2464 зазначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч. 3 ст. 5 Закону № 2464).

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (частина 4 ст. 25 Закону № 2464).

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція № 449), розділ VI якої регулює порядок стягнення заборгованості з платників.

Так, відповідно до п. 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 2 розділу VI Інструкції № 449).

Згідно із пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (пункт 4 розділу VI Інструкції № 449).

Отже, чинним законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акту перевірки.

Позивач є платником єдиного внеску, а відповідач вправі обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Право на звільнення від сплати єдиного внеску за себе мали у 2017 - 2018 роках особи, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону № 2464).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, в тому числі і на час перебування в декретній відпустці, чинним законодавством не передбачено.

Так, суд наголошує, що позивачкою не надано доказів, що вона має право на звільнення від сплати єдиного внеску.

Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн. Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Тобто, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), поквартально: до 19.04.2018 - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн., до 19.07.2018 - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн., до 19.10.2018 - за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

Суд не погоджується з посиланням позивача на те, що у податковій вимозі вказано її попереднє прізвище, оскільки відповідно до п. 70.7 ст. 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов'язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Зазначений обов'язок позивач не виконала.

Оскільки позивач не виконав свого обов'язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, суд приходить висновку, що відповідачем правомірно, у відповідності до вимог Закону № 2464 обчислено суми єдиного внеску, не сплачені позивачем за 2017 рік та 2018 рік в загальному розмірі 15819,54 грн., про що зазначено у оскржуваній вимозі.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м.Тернопіль, 46021, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2018 року № Ф-7003-54 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10 квітня 2019 року

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.