Справа № 826/12628/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2019 року № 826/12628/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі), в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.06.2016 №20239-13 про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 за 2016 р. на суму 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене з порушенням чинного законодавства України та підлягає скасуванню, оскільки було направлено позивачу з порушенням встановленого пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України граничного строку, внаслідок чого були порушені його права як платника податків своєчасно, у строки, встановлені чинним законодавсттвом України, отримувати податкові повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року позов задоволений, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24 червня 2016 року № 20239-13 (а.с. 27-32, 56-59).

Задовольняючи позов, суд першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Зокрема, суд виходив з того, що автомобіль, що належить позивачу є таким, що експлуатується більше року, а тому при розрахунку його середньоринкової вартості має враховуватися відповідний коефіцієнт з урахуванням різниці між фактичним та нормативним середньорічним пробігом даного транспортного засобу. Усі зазначені вище критерії є обов'язковими для здійснення коректного розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу, а відсутність інформації по вказаним критеріям, у тому числі щодо фактичного пробігу транспортного засобу, унеможливлює здійснення правильного розрахунку середньоринкової вартості автомобіля. У зв'язку з тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості по зазначеним критеріям, а також те, що зазначені відомості не враховувались податковим органом при здійсненні розрахунку вартості автомобіля позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків податкового органу про те, що середньоринкова вартість зазначеного транспортного засобу становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, а також те, що транспортний засіб позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком, оскільки зазначені висновки ґрунтуються на припущеннях податкового органу.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі № 826/12628/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для прийняття такого рішення Верховним Судом слугувало те, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичні обставини, що мають значення для справи. Колегія суддів Верховного Суду зазначила, що відповідачем не виконано обов'язку щодо надання належних доказів на підтвердження наявності підстав для визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік, а судами першої та апеляційної інстанції, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, не витребувано ані у відповідача, ані у Мінекономрозвитку, інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. В той час як розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу здійснюється Мінекономрозвитку та безпосередньо впливає на визначення об'єкту оподаткування транспортним податком.

За змістом ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Водночас цією Ухвалою зобов'язано відповідача подати до суду додаткові докази та пояснення у справі з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29.08.2018, а також запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивачу запропоновано надати відповідь на відзив.

Позивач у додаткових поясненнях від 30.10.2018 зазначив, що чинним законодавством України установлено принцип презумпції правомірності дій платника податків, який закріплений, зокрема у п.п.4.1.4. п.4.1 ст.4 ПК України, на обов'язок контролюючого органу прийняти рішення на користь платника податків у разі неоднозначного (множинного) трактування прав та обов'язків платника податків або контролюючих органів, закріплений у п.56.21 ст.56 ПК України. Також позивач посилається на Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 (Справа «Щокін проти України»), пунктом 57 якого роз'яснено, що «у разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків національні органи були зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків. Однак у справі, що розглядається, органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку».

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що сума податкового зобов'язання з транспортного податку визначена відповідно до вимог Податкового кодексу України у зв'язку із тим, що належний позивачу автомобіль є об'єктом оподаткування, а тому підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутні. При цьому, враховуючи постанову Верховного Суду від 29.08.2018, відповідач у відзиві від 22.02.2019 зазначив, що зважаючи на відсутність інформації про фактичний пробіг автомобіля позивача, останній має визначатися виходячи із нормативного середньорічного пробігу транспортного засобу, встановленого Постановою КМУ від 18.02.2016 №66. Задля повного та обґрунтованого доведення правомірності дій відповідача ГУ ДФС у м. Києві 19.02.2019 було направлено лист №4468/9/26-15-10-05-20 до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України із проханням надати інформацію щодо середньоринкової вартості автомобіля позивача, що була актуальна на 2016 рік, з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндра двигуна, типу пального, яка подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду державним підприємством «Держзовнішінформ» для Мінекономрозвитку. У відповідь на звернення Міністерство економічного розвитку і торгівлі України листом від 13.03.2019 №3805-05/10940-06 повідомило, що через відсутність в листі ГУ ДФС у м. Києві даних про фактичний пробіг автомобіля позивача у 2016 році надати конкретну інформацію щодо його середньоринкової вартості немає можливості. Разом з тим, зазначило, що розрахована за допомогою Калькулятора середньоринкова вартість аналогічних легковому автомобілю позивача легкових автомобілів BMW 6-Series: Gran Coupe/Cabrio/Coupe, з урахуванням нормативного середньорічного пробігу 27000 км (додаток 2 до Порядку №403), становила відповідно 846695,25; 940926,75 та 815372,00 грн. (з ПДВ). Виходячи з наведеного, у задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки BMW, модель 640 І, тип: легковий, з об'ємом двигуна 2979 куб. см., 2014 року випуску, дата реєстрації транспортного засобу 14.08.2014 (а.с. 22).

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016 № 20239-13 форми «Ф», яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000 грн. (а.с. 5).

03.08.2016 вказане повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі було направлене поштовим відправленням ОСОБА_1 та отримане останнім 04.08.2016.

Вважаючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що підлягає скасуванню, оскільки було направлене йому з порушенням визначеного пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України граничного строку, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України у редакції, що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно з п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1, п. 267.5 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З наведених правових норм вбачається, що фізичні та юридичні особи - власники легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, у 2016 році - повинні сплатити транспортний податок з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль.

Згідно з пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Як встановлено судом, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016 №20239-13 було направлене позивачу відповідачем 03.08.2016, тобто із порушенням встановленого пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України строку. Однак, ця обставина не є самостійною та безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Наведена позиція суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.11.2018 у справі №808/144/18, відповідно до якої сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов'язку щодо своєчасної сплати суми податку.

Положеннями пп. 12.3.2, пп. 12.3.4. п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зміни до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, які діяли у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24.12.2015.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Місцеві податки і збори у м. Києві встановлені рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629.

Транспортний податок в місті Києві встановлено 28.01.2015 Положенням про транспортний податок, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629».

Відповідно до п. 2.1 Положення про транспортний податок (з урахуванням змін, внесених рішенням Київської міської ради від 11 лютого 2016 року № 103/103), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 грн. 00 коп.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що у 2016 році об'єктом оподаткування транспортним податком були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. 00 коп.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 459, вказане Міністерство є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика №66), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Згідно з положеннями п.п.2, 4, 13 Методики №66 середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу (п.2).

Інформація про ціну нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку (п.4).

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п.13).

Отже, зі змісту підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 вбачається, що повноваження та обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація.

Як встановлено судом, позивач є власником транспортного засобу BMW, модель 640 І, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 2979 (що заокруглюється до 3,0) куб.см.

За змістом листа-відповіді Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від14.03.2019 №13474/9 який надано на запит Державної податкової інспекцієї у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві №4468/9/26-15-10-05-20 для цілей віднесення легкових автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році Мінекономрозвитку на підставі даних ДП «Держзовнішінформ» було розраховано середньоринкову вартість автомобілів та подано ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Також Міністерством було забезпечено роботу офіційного веб-сайту в режимі, який давав змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (далі - Калькулятор). Відповідно до пунктів 5 і 6 Методики та інформації ДП «Держзовнішінформ» аналогічним легковому автомобілю BMW 640 І: седан/кабріолет/купе є автомобілі BMW 6-Series: Gran Coupe/Cabrio/Coupe. Розрахована за допомогою Калькулятора середньоринкова вартість аналогічних легковому автомобілю позивача легкових автомобілів BMW 6-Series: Gran Coupe/Cabrio/Coupe, з об'ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, 2014 року випуску з урахуванням нормативного середньорічного пробігу 27000 км (додаток 2 до Порядку №403), становила відповідно: 846 695,25 грн.; 940 926,75 грн. та 815 372,00 грн. (з ПДВ) (а.с. 128).

З наведеного вбачається, що згідно з отриманою від Мінекономрозвитку інформацією середньоринкова вартість легкових автомобілів, аналогічних легковому автомобілю позивача, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) становила менше 1 033 500 грн., а отже автомобіль позивача до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році не відносився.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 №20239-13 інформацією, наданою Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ» не керувався, внаслідок чого дійшов до необґрунтованого висновку, що автомобіль позивача відносився до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі від 24.06.2016 №20239-13 є протиправним та підлягає скасуванню, так як підстави для його прийняття у податкового органу були відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді даної справи судом враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, Суд зазначив, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Встановлене судом у ході розгляду даної справи безпідставне та необґрунтоване винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення свідчить про порушення контролюючим органом своїх власних процедур, а тому прийняте за таких обставин рішення не може вважатись правомірним, інакше це свідчитиме про надання контролюючому органу можливості уникати виконання своїх обов'язків і не сприятиме юридичній визначеності у правовідносинах з платниками податків.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не довів, натомість невідповідність його прийняття критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, зокрема безпідставність та необґрунтованість, встановлена судом.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 №20239-13 про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб.

Судові витрати слід розподілити за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. За подання адміністративного позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп., що підтверджується квитанцією №15 від 09.08.2016. Отже, позивач має право на повернення зазначеної суми.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.06.2016 №20239-13 про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 за 2016 р. на суму 25000,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Смілянська, 6, м. Київ, 03151).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур