Справа № 201/13089/18(2а/201/17/2019)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 201/13089/18
провадження №2а/201/17/2019

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року (суддя Антонюк А.О.) у справі №201/13089/18 (провадження №2а/201/17/2019) за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Насолій Сергія Володимировича про визнання незаконною і скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії АР №783558 від 20 листопада 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., винесену інспектором 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Насолій Сергієм Володимировичем.

В обґрунтування заявлених вимог Насолій С.В. зазначає про те, що 20.11.2018 року відповідачем відносно нього складено оскаржувану постанову, якою на позивача накладено адміністративне стягнення за порушення вимог п.8.7.3 е ПДР України. Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки порушення вимог ПДР України ним допущено не було. Вказує, що відповідач без складання протоколу, без ознайомлення позивача з правами, передбаченими ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, порушуючи право позивача на захист, одразу виніс постанову на місці. Зазначає, що зі спірної постанови не вбачається, чи фіксувалося вчинення адміністративного правопорушення в автоматичному режимі, чи визнав порушник свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, а також не зазначені докази, які б підтверджували винність порушника.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року адміністративний позов задоволено, а саме:

постанову серії АР №783558 від 20 листопада 2018 року, винесену інспектором патрульної поліції 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Насолій Сергієм Володимировичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП - скасовано;

провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП - закрито.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем ПДР, обгрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Відносно висновків суду першої інстанції про те, що інспектором патрульної служби не було доведено факт вчинення правопорушення належними та допустимими доказами, заявник апеляційної скарги вказує на те, що обов'язок по доказуванню обставин покладається і на позивача, який заперечував факт вчинення правопорушення. Крім того, заявник апеляційної скарги вказує на те, що представником ДПП окремим клопотанням долучався до матеріалів справи відеозапис на електронному носії, на якому зафіксований розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, однак судом прийнято рішення по суті без його врахування та дослідження наданого відповідачем доказу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість. З огляду на доводи поданого позову фактично позиція представника позивача ґрунтується на відсутності належних доказів вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 20 листопада 2018 року інспектором 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Насолій Сергієм Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №783558, згідно з якою ОСОБА_1, 20.11.2018 року о 11:00 год. на перехресті вулиці Столєтова і пр. Слобожанського в місті Дніпрі (в районі будинку 60 по пр. Слобожанському), керуючи транспортним засобом ЗАЗ 11027, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив проїзд на заборонений (червоний) сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до п.8.7.3 «е» Правил дорожнього руху червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно із ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, проїзд на заборонений сигнал світлофора створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.

В статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведено перелік джерел доказів у справах про адміністративні правопорушення, до яких, зокрема,

належать показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Наданий відповідачем диск з відеозаписами не може бути визнаний належним доказом, оскільки не підтверджує факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, так як ними зафіксовано виключно процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, а не факт проїзду на заборонений сигнал світлофора.

Будь-яких інших доказів на підтвердження правомірності та обґрунтованості спірної постанови відповідачем не надано.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що обов'язок по доказуванню покладається не лише на відповідача, а і на позивача, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з огляду на предмет спору у цій справі, саме на відповідача покладено обов'язок довести правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання заявника апеляційної скарги на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом, оскільки вказані доводи не можуть бути підставою для висновків щодо обґрунтованості оскарженого рішення, так як виконання патрульним поліцейським своїх обов'язків у відповідності до Закону України "Про Національну поліцію", не позбавляє останнього обов'язку обґрунтувати належними доказами прийняті ним рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

Щодо розподілу понесених судових витрат.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, серед іншого, заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 900,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що на підставі укладеного договору від 09 квітня 2019 року позивачу адвокатом Щербиною Артемом Павловичем надавалася правнича допомога.

Умовами договору визначено, що гонорар адвоката сторони обумовлюють Додатковими угодами до цього Договору.

09 квітня 2019 року сторонами укладено додаткову угоду до вказаного Договору, згідно якої Адвокат зобов'язується надати Клієнту правничу допомогу з приводу розгляду Третім апеляційним адміністративним судом справи №201/13089/18 за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року, яким скасовано постанову АР №783558 від 20.11.2018 року Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області 1 роти 1 взводу 1 батальйону лейтенанта поліції Насолій Сергія Володимировича за адміністративним позовом ОСОБА_1, в обсязі та за ціною, що вказані в п.2 цієї додаткової угоди, а Клієнт зобов'язаний оплатити такі послуги протягом 2 (двох) днів, з моменту підписання цієї додаткової угоди.

Згідно пункту 2 додаткової угоди загальна вартість правничої допомоги, що визначена цією угодою складає 900,00 грн., з яких 150,00 грн. - вивчення апеляційної скарги апелянта (1/4 години), 150,00 грн. - вивчення відеозаписів, постанови, інших доказів по справі, що надані Клієнтом (1/4 години); 600,00 грн. - складання відзиву на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції (1 година).

10 квітня 2019 року сторонами укладено Акт прийому-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги від 09.04.2019 року.

Платіжним дорученням №0.0..1 від 10.04.2019 року позивачем перераховано адвокату Щербина А.П. грошові кошти у розмірі 900,00 грн.

Отже, надані представником позивача докази підтверджують як надання позивачу правничої допомоги адвокатом, так і докази оплати наданих послуг.

З огляду на надані представником позивача докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність присудження на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (службу в якому проходить відповідач) понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 900,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року по справі №201/13089/18 (провадження №2а/201/17/2019) - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 900,00 (дев'ятсот) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з 11.04.2019р. та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11.04.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк