Справа № 677/413/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 677/413/18

Головуючий у 1-й інстанції: Боголюбова Л.М.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

09 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Кузьменко Л.В. Франовської К.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року (м.Красилів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року позов задоволено, а саме: скасовано постанову від 19.03.2018 року серії ВР №157023 про накладення адміністративного стягнення у вигляді 425 грн штрафу по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

08 квітня 2019 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відносно ОСОБА_2, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Згідно зазначеної постанови позивача визнано винним в тому, що він 19.03.2018 року, о 16 год. 18 хв. керуючи транспортним засобом "КІА Sorento" д.н.з.DDMHH444, рухаючись в м.Хмельницькому по вул.Проспект Миру,42/1 проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.п.8.7.3 "е" ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини другої статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил, зокрема, проїзду на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У відповідності до п. 2.3.6 Правил дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 8.7.3 (е) ПДР України, сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи відеозаписи, які містяться в матеріалах справи, встановив, що позивач, керуючи транспортним засобом марки KIA SORENTO д.н.з. DDMHH444 у м. Хмельницькому по вулиці Проспект Миру в районі б. 42/1 дійсно проїхав на заборонений червоний сигнал світлофору. Після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, інспектор повідомив йому про порушення ним ПДР, зокрема, про здійснення проїзду перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора.

Відеозапис також свідчить проте, що інспектором при розгляді справи було дотримано усіх вимог передбачених статтями 279, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судова колегія вважає, що надані відповідачем до суду відеозаписи, на яких зафіксований факт правопорушення та процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є належним та допустимим доказом згідно із приписами статей 73 - 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У той же час, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки відеозаписам, які містяться в матеріалах справи, та безпідставно не взяв до уваги доводи відповідача.

Наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності підтверджено належними доказами, порушнику роз'яснено його права при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання суду першої інстанції на те, що у винесеній постанові не зазначається на підставі яких саме доказів зроблено висновок щодо винних дій ОСОБА_2, колегія суддів вважає помилковими, оскільки в оскаржуваній постанові зазначено, що до постанови додаються відео з реєстратора та нагрудної камери № ZM0020.

Також судова колегія не погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідач незаконно розглянув справу на місці запинки транспортного засобу, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення таких правопорушень.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2018 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 квітня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Кузьменко Л.В. Франовська К.С.