Справа № 540/436/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/436/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" до Відділу примусового виконання рішень Упраління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

07.03.2019 року приватне підприємство "Херсонтеплогенерація" (далі - позивач, ПП "Херсонтеплогенерація") звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі-відповідач, УДВС ГТУЮ у Херсонській області), в якому просить:

- визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області при примусовому виконанні наказу №923/722/14 виданого 19.05.2015 року Господарським судом Херсонської області щодо нарахування 104095,59 грн. виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів і його стягнення незаконним;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області повернути незаконно стягнуті кошти у сумі 16914,39 грн. та добровільно сплачені 55922,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за виконавчим провадженням №48270867 про стягнення з позивача заборгованості на користь стягувача на даний час та на дату нарахування державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Херсонській області виконавчого збору у сумі 104 095,59 грн. заборгованість була сплачена боржником шляхом самостійної сплати 735 371,11 грн. (у тому числі 20 880,52 грн. компенсації по сплаті, судового збору) на рахунок стягувача, а 305 585,30 грн. були списані за законодавством, а тому, на його думку, державним виконавцем не здійснювалися дії по примусовому стягненню за виконавчим провадженням, а тому виконавчий збір не підлягає нарахуванню та стягненню.

Зазначає, що державним виконавцем виконавчий збір на суму стягнення 305 585,30 грн. нарахований безпідставно, оскільки у відповідності до пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборговано теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованої водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Позивач наголошує, що 7000 грн. ним були сплачені до моменту закінчення строку добровільного виконання, а саме до 05.08.2015 року, встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2015, а тому на вказану дату примусове стягнення заборгованості стосувалося лише суми 1033955,86 грн., у зв'язку з чим виконавчий збір підлягав обрахуванню саме з цієї суми.

Позивач вважає, що державним виконавцем проігноровано звернення скаржника про закінчення виконавчого провадження через відсутність заборгованості, а тому така бездіяльність є неправомірною.

Ухвалою суду від 14.03.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.

Позивач вимоги ухвали суду виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 05.04.2019 року.

В судове засідання 05.04.2019 року з'явився представник позивача, відповідач не з'явився, розгляд справи відкладено до 09.04.2019 року у зв'язку з необхідністю позивача ознайомитись з відзивом на позов.

04.04.2019 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що 28.08.2018 року до відділу надійшла заява про закінчення виконавчого провадження з підтвердженням сплати заборгованості за судовим наказом № 923/722/14 в частині основного боргу у розмірі 714 490,04 грн. та лист ПАТ "ПАК "Нафтогаз України" щодо списання 305 585,3 грн., однак відповідач вважає, що зазначена сплата проведена вже після відкриття виконавчого провадження та є лише частковим виконанням рішення суду, що, в свою чергу, не передбачає не стягнення виконавчого збору. Зазначені дії послугували підставою для винесення постанови про арешт коштів боржника для забезпечення реального виконання рішення. Вважає, що факт добровільного виконання судового рішення у строк, встановлений постановою від 30.07.2015 відсутній, оскільки боржником рішення суду виконано лише 28.09.2018 року.

Наголошує, що станом на 03.04.2019 року жодний з процесуальних документів, на підставі яких здійснювалося стягнення боргу не були оскарженими та/або скасованими, тому відповідач вважає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений законодавством.

09.04.2019 року сторонами надано до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Частиною 3 статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України суд вважає, що подання сторонами заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження є підставою для вирішення справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову та відзиву на нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Так, судом встановлено наступне.

19.05.2015 року за результатами розгляду справи № 923/722/14 видано судовий наказ, за змістом якого з приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" підлягало стягненню на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 714 490,04 грн. основного боргу, 215 554,58 грн. пені, 25 070,05 грн. інфляційних, 64 960,67 грн. річних та 20880,52 грн. компенсації по сплаті судового збору.

30.07.2015 року відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні з метою примусового виконання вказаного наказу відкрито виконавче провадження № 48270867 та боржнику встановлений строк для його добровільного виконання до 05.08.2015 року.

06.08.2018 року наказ Господарського суду Херсонської області передано на виконання до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

10.08.2018 року виконавче провадження №48270867 прийнято до провадження зазначеного підрозділу.

28.08.2018 року ПП "Херсонтеплогенерація" надіслано на адресу відповідача заяву про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження разом з доказами погашення заборгованості за виконавчим провадженням. Так, серед наданих доказів, згідно матеріалів витребуваного судом виконавчого провадження, позивачем надані докази сплати суми основного боргу - 714490,04 грн., докази списання НАК "Нафтогаз України" заборгованості з неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, всього на суму 305585,30 грн. Також позивачем зазначено, що списання суми в 305585,30 грн. відбулось на підставі Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

При цьому, хоч відповідна заява позивача й містила твердження про сплату ним суми судового збору в розмірі 20880,52 грн., яка входила до загальної суми заборгованості за зазначеним виконавчим провадженням, проте відповідних доказів до заяви додано не було.

Отже, на думку суду, державний виконавець за результатами вивчення заяви позивача від 28.08.2019 року мав обґрунтовані підстави вважати борг ПП "Херсонтеплогенерація" у сумі 20 880,52 грн. не сплаченим, оскільки доказів протилежного йому надано не було.

06.09.2018 року державним виконавцем прийнято постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника. Арешт коштів боржника згідно відповідної постанови накладено в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 104095,59 грн.

Також судом з розпорядження №57326300 від 11.10.2018 року, затвердженого заступником начальника Управління-начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Херсонській області, встановлено, що на підставі вищезазначених постанов в рамках виконавчого провадження №48270867 з ПП "Херсонтеплогенерація" стягнуто: 19.09.2018 року - 0,12 грн., 12.09.2018 року - 16914,39 грн.

17.09.2018 року представник позивача звернувся до УДВС ГТУЮ з клопотанням про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зняття з них фотокопій.

Суд звертає увагу, що саме цей момент позивач вважає датою, з якої йому стало відомо про наявність у нього порушеного права за захистом якого він звернувся до Господарського суду Херсонської області.

Згідно ухвали зазначеного суду від 28.09.2018 року, що міститься в матеріалах справи позивач просив суд:

- визнати незаконними дії щодо нарахування 104 095,59 грн. виконавчого збору та його стягнення;

- визнати протиправною бездіяльність щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 48270867;

- зобов'язати повернути незаконно стягнуті кошти у сумі 16 914,39 грн.,

- визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 06.09.2018.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 28.09.2018 року у справі №923/722/14 провадження по скарзі в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 48270867 закрито.

Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області щодо нарахування 31 258,53 грн. виконавчого збору та його стягнення.

Визнано незаконною постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про арешт коштів боржника від 06.09.2018 в частині накладення арешту на суму 31 258,53 грн.

В іншій частині скарги і її задоволенні відмовлено.

Не погодившись з наведеним рішенням ПП "Херсонтеплогенерація" звернулось до суду апеляційної інстанції.

Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2019 року ухвалу Господарського суду Херсонської області скасовано, провадження у справі закрито.

Підставою для такого рішення став висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Отримавши зазначене рішення суду 28.02.2019 року позивач, вважаючи що у зв'язку з судовим розглядом справи №923/722/14 строк звернення до суду з даним позовом не порушено, звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з вимогами визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області при примусовому виконанні наказу №923/722/14 виданого 19.05.2015 року Господарським судом Херсонської області щодо нарахування 104095,59 грн. виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів і його стягнення незаконними та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області повернути незаконно стягнуті кошти у сумі 16914,39 грн. та добровільно сплачені 55922,67 грн.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач вбачає порушення своїх прав діями Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області при примусовому виконанні наказу №923/722/14 виданого 19.05.2015 року Господарським судом Херсонської області щодо нарахування та стягнення 104095,59 грн. виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів незаконними.

При цьому суд звертає особливу увагу на те, що в рамках даного позову розглядаються дії державного виконавця щодо нарахування та стягнення 104095,59 грн. виконавчого збору не загалом протягом усього строку примусового виконання наказу №923/722/14 виданого 19.05.2015 року Господарським судом Херсонської області, а станом до дати звернення позивача до Господарського суду Херсонської області зі скаргою про визнання незаконними дій щодо нарахування 104 095,59 грн. виконавчого збору та його стягнення, визнання протиправною бездіяльності щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 48270867, зобов'язання повернути незаконно стягнуті кошти у сумі 16 914,39 грн. та визнання незаконною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 06.09.2018.

Також суд вважає за необхідне вказати, що з матеріалів виконавчих проваджень №№48270867, 57326300, копії яких надані суду відповідачем, встановлено, що головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Херсонській області Огородником Євгеном Івановичем 28.09.2018 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 73537,06 грн. Проте, дії з прийняття зазначеної постанови в рамках даного позову розглянути бути не можуть з наступних підстав.

По-перше, дотримання державним виконавцем норм чинного законодавства при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 28.09.2018 року є предметом судового розгляду при оскарженні боржником відповідної постанови. По-друге, позивач при подачі даного позову стверджував, що строк звернення до суду ним не пропущено, у зв'язку з процесом судового оскарження дій державного виконавця у справі №923/722/14. В свою чергу дії щодо винесення постанови від 28.09.2018 року не були предметом судового оскарження зазначеної господарської справи. Отже, викладені позивачем аргументи відносно наявності поважних підстав пропуску строку звернення до суду є актуальними тільки відносно обставин, що розглядались Господарським судом та не можуть бути прийняті для поновлення строку звернення до суду з вимогами щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 28.09.2018 року.

Таким чином, з матеріалів позову встановлено, що позивач вважає, що він дізнався про порушення його прав 17.09.2018 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №48270867, в ході якого йому стало відомо про прийняття відповідачем постанови про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №48270867 від 06.09.2018 року на 11 рахунках боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 104095,59 грн.

При цьому, позивач скаржиться на те, що в порушення вимог діючого законодавства державним виконавцем не винесено постанову про стягнення виконавчого збору, а також зазначає, що відповідні дії державного виконавця паралізували діяльність підприємства під час підготовки до опалювального сезону 2018-2019 року.

Вирішуючи спір суд зазначає, що станом на дату відкриття виконавчого провадження (30.07.2015 року) №48270867 чинним був Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року (далі - Закон №606). Норми зазначеного закону (ст.27) передбачали, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору могла бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Отже Закон №606 передбачав, що стягнення виконавчого збору відбувається лише після винесення державним виконавцем відповідної постанови, яка надсилається боржнику та підлягає оскарженню.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що до втрати чинності Законом №606 постанова про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не виносилась, отже й права на вчинення виконавцем дій щодо його фактичного стягнення з боржника у органу Державної виконавчої служби не з'являлось.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон №1404).

Згідно положень наведеного Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. (ч.1 ст. 27 Закону №1404)

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. (ч.2 ст. 27 Закону №1404).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). (ч.4 ст. 27 Закону №1404)

Також, відповідно ч.3 ст.40 Закону №1404 передбачено, що в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. (ч.2 ст.74 Закону №1404)

Згідно п.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Тобто, Законом №1404 передбачено, що державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження або в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

З аналізу викладеного вбачається, що як Законом №606 так і Законом №1404 в сукупності з положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що стягнення виконавчого збору відбувається лише після винесення державним виконавцем відповідної постанови, яка надсилається боржнику та підлягає оскарженню.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що до втрати чинності Законом №606 постанова про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не виносилась, так само як і у період часу з дати набрання чинності новим Законом №1404 до дати звернення позивача до Господарського суду Херсонської області зі скаргою на дії державного виконавця, зокрема, щодо нарахування 104 095,59 грн. виконавчого збору та його стягнення.

Додатково суд зазначає, що відповідні дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору не могли бути вчинені відповідачем, оскільки Закон №1404 не передбачав відповідного права державного виконавця до моменту закінчення виконавчого провадження. Посилання позивача на п.7 прикінцевих та перехідних положень Закону №1404, згідно яких, на думку підприємства, виконавець мав можливість винести постанову про стягнення виконавчого збору на підставі положень закону, чинного станом на дату відкриття виконавчого провадження №48270867 суд до уваги не бере, оскільки п. 7 прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 передбачено що саме виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тобто, позивач помилково ототожнює поняття "здійснення виконавчих дій", що є діями виконавця, які він вчиняє під час здійснення виконавчого провадження шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (ст. 13 Закону №1404) та про які йдеться в п.7 прикінцевих та перехідних положень Закону №1404 з поняттям "здійснення виконавчого провадження", що є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.ст.1,13 Закону №1404). Завершенню у порядку, що діяв до набрання чинності Законом №1404 підлягають лише виконавчі дії, а не саме виконавче провадження.

Аналізуючи викладене суд дійшов висновку, що в період часу, який розглядається судом (до звернення позивача до Господарського суду), державним виконавцем не вчинялось жодної юридично значимої дії, направленої на визначення суми виконавчого збору, що підлягала стягненню з позивача, оскільки відповідні дії можуть бути вчинені лише шляхом винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Без винесення такої постанови дії, щодо включення виконавчого збору в загальну суму боргу за виконавчим провадженням, як наприклад, це зроблено державним виконавцем при винесенні постанови про арешт майна боржника від 06.09.2018 року (а.с.143) та при винесенні постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні (а.с.145) №48270867 є такими, що не відповідають положенням Закону №1404 та є підставою для визнання протиправними та скасування відповідних постанов державного виконавця, проте не можуть бути сприйняті судом як дії щодо нарахування виконавчого збору, оскільки як раз такого нарахування виконавцем здійснено не було.

Натомість самі по собі постанови про арешт майна та коштів боржника є лише виконавчими діями, направленими для забезпечення збереження майна (коштів) боржника, що підлягає наступному вилученню у нього. Суми виконавчого збору вони не визначають, обов'язку щодо сплати виконавчого збору боржником не породжують.

Отже, відповідачем до звернення позивача до Господарського суду (19.09.2018 року) не вчинялось дій щодо нарахування та стягнення виконавчого збору.

Постанова про стягнення виконавчого збору винесена відповідачем вже після ухвали Господарського суду Херсонської області у справі №923/722/14 від 28.09.2018 року та правомірність її прийняття не є предметом розгляду в даній адміністративній справі.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області при примусовому виконанні наказу №923/722/14 виданого 19.05.2015 року Господарським судом Херсонської області щодо нарахування 104095,59 грн. виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів і його стягнення задоволенню не підлягають, оскільки відповідного нарахування відповідачем здійснено не було.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача повернути стягнуті кошти у сумі 16914,39 грн. та 55922,67 грн. суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що дійсно кошти у сумі 16914,39 грн., 0,12 грн., 55991,55 грн. надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні наказу №923/722/14 виданого 19.05.2015 року Господарським судом Херсонської області 12.09.2018 року, 19.09.2018 та 09.10.2018 року відповідно. При цьому, що не заперечується сторонами та вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.09.2018 року (а.с.131), станом на дату надходження відповідних коштів борг за зазначеним виконавчим провадженням був погашений.

З розпорядження №57326300 від 11.10.2018 року та платіжного доручення №852 від 16.10.2018 року вбачається, що зазначені кошти знаходились на рахунку з обліку депозитних сум до 17.10.2018 року. Проте, 18.10.2018 року на підставі вказаних документів вказані кошти на загальну суму 72837,06 грн. перераховані як виконавчий збір в рамках виконавчого провадження №57326300. Зазначене виконавче провадження відкрито з примусового виконання постанови головного державного виконавця Огородника Є.І. №48270867 від 28.09.2018 року, яка є чинною, як і постанова про відкриття виконавчого провадження №57326300.

Отже кошти, які бажає повернути позивач, наразі, правомірно зараховані державним виконавцем в рахунок погашення боргу підприємства за виконавчим провадженням №57326300, тобто підстав для їх повернення позивачу немає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ПП Херсонтеплогенерація задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 105000000