Справа № 826/4731/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2019 року № 826/4731/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний склад №1» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістичний склад №1» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Логістичний склад №1») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку стосовно повернення позивачу надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн. на підставі заяви позивача № 7 від 21.02.2017 року;

- зобов'язати відповідача скласти висновок про повернення позивачу надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн. на підставі заяви позивача № 7 від 21.02.2017 року та подати його до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів;

- відшкодувати на користь позивача сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на позивача, як платника земельного податку, поширюються пільги передбачені податковим законодавством щодо повернення сум сплаченого за період проведення антитерористичної операції земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які мають статус переплати на підставі п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положень» ПК у редакції Закону N 1797-VIII.

В свою чергу, податковий орган скористався своїм правом, яке передбачене ст.. 49 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) та подав до суду заперечення, в яких зазначив, що у позивача відсутнє право на повернення сум сплаченого за період проведення антитерористичної операції земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до норм чинного законодавства.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши письмові заперечення проти позову.

У зв'язку з наведеним, суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Обставини встановлені судом:

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Логістичний склад №1» є власником цілісного майнового комплексу розташованого за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 35-А.

В порядку передбаченому податковим законодавством, позивачем подано до податкового органу податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік (нова звітна) та 2016 рік та сплачено відповідні податкові зобов'язання.

Зазначені обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються матеріалами справи (а.с.46-72).

У лютому 2017 року ТОВ «Логістичний склад №1» звернулося до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві із заявою № 7 від 21.02.2017 року щодо повернення суми надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн., відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України та пп.38.6 п.38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Листом № 2124/10/26-53-13-05 від 06.03.2017 року контролюючий орган надав відповідь, що згідно пп.38.6 п.38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України відсутні підстави для повернення сплачених позивачем сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с.12).

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність, яка виразилася у неподанні відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку стосовно повернення позивачу надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн., останній звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України та Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 та ст.. 94 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, як визначено в пункті 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Правовими положеннями пп. 266.7.5. п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Тобто, відповідно до вищезазначених правових норм, ТОВ «Логістичний склад №1» є платником податку.

На виконання вимог чинного податкового законодавства, позивач сплачував самостійно задекларовані суми на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до наданих платіжних доручень.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01 січня 2017 року, підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу доповнено пунктами 201, 38 - 41.

Зокрема, пунктом 38 було установлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», або населені пункти на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об'єкти оподаткування, з яких сплачуються місцеві податки, збори, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Дія цього пункту не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до пп. 38.6 п.38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового Кодексу України об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 38.7 п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, які розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення та перебувають у власності та/або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, у період з 14 квітня 2014 року до 31 грудня року, в якому завершено антитерористичну операцію.

Нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми плати за землю відповідно до статей 269 - 289 цього Кодексу вважаються надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями та підлягають поверненню.

Разом з тим, Законом України від 23 березня 2017 року №1989-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 15 квітня 2017 року, підпункт 38.7 п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК викладено у новій редакції, відповідно до якої не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб.

Не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб.

Нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми плати за землю відповідно до статей 269 - 289 цього Кодексу за земельні ділянки, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, та/або території проведення антитерористичної операції, не підлягають поверненню на поточний рахунок платника податку, не спрямовуються на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших податків, зборів, не повертаються у готівковій формі за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку. До зазначених сум надміру сплачених грошових зобов'язань не застосовуються строки давності, встановлені статтею 102 цього Кодексу, крім сум надміру сплачених податкових зобов'язань платників податків, які припиняють свою діяльність.

Пунктом 1 Розділу ІІ «Прикінцевих положень Закону №1989-VIII передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до податкових періодів, починаючи з 1 січня 2017 року.

Отже, у зв'язку з набранням чинності Закону №1989-VIII, правові підстави для повернення платникам податків, якими було у добровільному порядку сплачені у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня 2016 року грошові зобов'язання з земельного податку - відсутні.

Зміна правового регулювання, що підлягає застосуванню, починаючи з 1 січня 2017 року, не дає підстав для висновку про те, що підлягає застосуванню п. 38.7 у редакції Закону № 1797-VIII, оскільки станом на 01 січня 2017 року вказані суми не є переплатою на підставі цієї норми у редакції Закону №1989-VIII.

За принципом превалювання норм, до спірних правовідносин підлягає застосуванню закон, який прийнятий пізніше, тобто Закон №1989-VIII, яким, з метою усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону N 1797-VIII, внесено зміни до пункту 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 року в справі № 826/11383/17.

Правовими положеннями п. 38.1 ПК України передбачено, що тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України;

населені пункти на лінії зіткнення - населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України;

інша територія України - територія України, крім території, визнаної тимчасово окупованою, та населених пунктів на лінії зіткнення.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Логістичний склад №1» є власником цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 35-А.

Отже, суд доходить висновку, що нерухоме майно позивача знаходиться на іншій території України, оскільки місто Київ не віднесено до тимчасово окупованої території, або до населених пунктів на лінії зіткнення.

Таким чином, на момент подання позовної заяви, доказів надміру сплаченого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 747 749,26 грн., ТОВ «Логістичний склад №1» суду не надано.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в даному випадку, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України для розподілу судових витрат, відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістичний склад №1» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда