Справа № 160/8083/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2019 року Справа № 160/8083/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняЛісна А.М.
представників позивача представників відповідача Ковальової Л.В., Рудницької Ю.О. Єгорова А.Є., Щастної В.М..
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Викидів в атмосферне повітря у кількості, котра визначена відповідачем в акті від 25.09.2018 року №76/28-10-46-14-3340920 підприємство не здійснювало. Всі викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які фактично були здійснені підприємством, задекларовані, за що нарахований та сплачений екологічний податок.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Юхно І.В.) від 05 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28 листопада 2018 року.
28 листопада 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та вказав, що за результатами здійсненої перевірки публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровсьгаз» встановлено, що у періоді отримання послуг балансування обсягів природного газу підприємством не реалізовувався природний газ споживачам, що підтверджено наданими в ході перевірки щомісячними обсягами спожитого природного газу, відповідно, природний газ, отриманий згідно актів надання послуг балансування обсягів природного газу, використаний позивачем для виробничо - технологічних витрат, наслідком чого є викиди в атмосферне повітря.
Згідно з інформацією Департаменту екологічної безпеки та добровільно-ліцензійної діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України від 23.10.2017 року №7/3892-17, ПАТ «Дніпропетровськгаз», як оператор газорозподільних мереж, що придбаває природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов'язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря. Оскільки, згідно дослідженим договорам такий газ не реалізований кінцевими споживачами, то обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря.
За розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 №3020д призначено повторний розподіл адміністративної справи №160/8083/18 між суддями, за результатами такого розподілу справу передано на розгляд судді Олійнику В.М.
Ухвалою від 10 грудня 2018 року справу №160/8083/18 прийнято до провадження. Підготовче засідання призначено на 15 січня 2019 року.
15 січня 2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він заперечив щодо доводів Офісу ВПП ДФС, стосовно того, що ПАТ «Дніпропетровськгаз», як оператор газорозподільних мереж, що придбаває газ для ВТВ та нормованих втрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов'язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря. Та вказав, що даний висновок є передчасним, оскільки увесь обсяг придбаного газу для потреб ВТВ та нормованих втрат, а також послуги балансування обсягів природного газу у зв'язку з неспоживанням його кінцевими споживачам, не може бути в повному обсязі викидами в атмосферне повітря у зв'язку з тим, що фактично цей газ придбавається для супроводження процесу транспортування і розподілу природного газу таким категоріям споживачів як промислові підприємства, бюджетні організації, релігійні організації, населення, підприємства теплокомуненерго і в процесі розподілу природного газу трапляються випадки не тільки поривів газопроводів, витоків у зв'язку з умовною герметичністю газорозподільної системи, але й крадіжки газу шляхом застосування споживачами механізмів несанкціонованого доступу до газопроводів, врізок, також мають місце похибки приборів вимірювання (вузлів обліку газу/лічильників)та інше. З огляду на те, що жодною з Методик, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року №264, не обрахований обсяг допустимих втрат з причин крадіжок, похибок лічильників, змін норм споживання та інше, то, відповідно, не можна не враховувати всі ці фактори під час аналізу питання чи то увесь обсяг газу через його неспоживання споживачами став викидами в атмосферне повітря.
Окрім того, певний обсяг газу може фізично перебувати в газопроводах як балансуючий для підтримання тиску, що також спростовує висновки відповідача про те, що увесь обсяг газу фактично є викидами в атмосферне повітря.
Помилковим є також і висновок відповідача про те, що фактичні обсяги забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами визначаються суб'єктами господарювання відповідно до затверджених в установленому порядку Методик та питомих викидів.
По-перше, в листі Міністерства екології та природних ресурсів від 22.01.2018 року №1398/9 чітко не зазначено про які Методики та питомих викиди в контексті фактичних викидів йде мова.
По-друге, відповідно до п.2 наказу Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року №264 «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» застосування Методик є обов'язковим для підприємств з газопостачання та газифікації НАК «Нафтогаз України». Проте, ПАТ «Дніпропетровськгаз» не є підприємством з газопостачання та газифікації НАК "Нафтогаз України", а отже застосування Методик не є обов'язковим для позивача.
Окрім того, виробничо-технологічні втрати та витрати не є фактичними викидами природного газу в атмосферне повітря і тому такі граничні втрати та виробничо-технологічні втрати природного газу в газорозподільних мережах не можуть бути об'єктом оподаткування екологічним податком.
До того ж метан є парниковим газом та не відноситься до забруднюючих речовин та відповідно до діючого законодавства викиди метана не нормуються.
21 січня 2019 року представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив, в яких він вказав, що твердження представника позивача про те, що дія наведених податковим органом галузевих Методик на нього не поширюється, оскільки ПАТ «Дніпропетровськгаз» не є підприємством НАК «Нафтогаз» є помилковим, так як згідно абзацу 1 розділу 1 Методики визначення питомих технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, дія зазначеної Методики поширюється на газопостачальні та газорозподільні підприємства, а також на споживачів газу, комерційні вузли обліку газу яких розташовані на їх території, в частині обрахування витрат газу, які виникають на газопроводі та його елементах від місця входу газопроводу на територію споживача або від точки балансового розмежування до місця встановлення комерційного вузла обліку газу споживача. Таким чином, дотримання Методики обов'язкове не лише для підприємств НАК «Нафтогаз», а й для позивача.
Так як протягом періоду отримання послуг балансування обсягів природного газу підприємством не реалізовувався природний газ споживачам, що підтверджено наданими в ході перевірки щомісячними обсягами спожитого природного газу, відповідно, природний газ, отриманий згідно актів надання послуг балансування обсягів природного газу, використаний для виробничо - технологічних витрат та виробничо -технологічних втрат, наслідком чого є викиди в атмосферне повітря.
Також відповідач не погоджується із твердженням позивача про те, що метан не є забруднюючою речовиною. Перелік забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення визначено нормою п.243.1 ст.243 Податкового кодексу України, зокрема до цього переліку увійшли забруднюючі речовини «вуглеводні» та «тверді речовини». Деталізовано такий перелік у Переліку забруднюючих речовин, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 14.03.2002 року № 104 «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір». Зазначений Наказ не скасований та не визнаний нечинним, тому саме затвердженим ним переліком слід керуватися для застосування розміру ставок екологічного податку за викиди забруднюючих речовин при визначенні розміру податкових зобов'язань з екологічного податку при експлуатації об'єктів, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші. В переліку забруднюючих речовин в розділі «вуглеводні» даного наказу, визначено «забруднююча речовина - Метан - основна частина природного газу (СН4)».
05 березня 2019 року представником відповідача надані додаткові письмові пояснення, в яких він вказав, що природний газ - це суміш газів, що утворилася в надрах землі при анаеробному розкладанні органічних речовин. Як правило, це суміш газоподібних вуглеводнів/метану (96%-97,6%), етану (1,24% - 1,88%), пропану (0,30%-0,57%), бутану(0,04%-0,083%) тощо, що утворюється в земній корі та широко використовується як високоекономічне паливо на електростанціях, у чорній та кольоровій металургії, цементовій та скляній промисловості, у процесі виробництва будматеріалів та для комунально-побутових потреб, а також як сировина для отримання багатьох органічних сполук.
Визнання метану забруднюючою речовиною підтверджується також Протоколом від 21.05.2003 «Про реєстри викидів і перенесення забруднювачів» (ратифікований Україною 03.02.2016), де метан визнано забруднювачем, який є шкідливим для навколишнього середовища або для здоров'я людини через свої властивості та в результаті їх потрапляння у навколишнє середовище і встановлено граничні значення викидів в атмосферне повітря, які може здійснювати власник або оператор кожного конкретного об'єкта на території країни (Додаток 2 Протоколу). Крім цього, викиди природного газу в атмосферне повітря також є викидами метану, оскільки природний газ на 96-98% складається з метану.
Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити позов.
Представники відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Суд дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Дніпропетровськгаз» з питання повноти нарахування та сплати екологічного податку з викидів забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року, результати якої оформлені актом від 25.09.2018 року №76/28-10-46-14-3340920.
У відповідності до висновків акту, перевіркою встановлено порушення пп.240.1.1. п. 240.1 ст. 240, пп. 242.1.1 п.242.1 ст.242, п.249.3 ст. 249 Податкового кодекси України, в результаті чого занижено екологічний податок у сумі 11395917,69 грн., в т.ч.: за 3 квартал 2014 р. в сумі 301552,31 грн., за 4 квартал 2014 р. в сумі 2435082,70 грн., за 1 квартал 2015 р. в сумі 760621,64 грн., за 2 квартал 2015 р. в сумі 550946,03 грн., за 3 квартал 2015 р. в сумі 518428,34 грн., за 4 квартал 2015 р. в сумі 728411,44 грн., за 1 квартал 2016 р. в сумі 1964 115,46 грн., за 2 квартал 2016 р. в сумі 679912,95 грн., за 3 квартал 2016 р. в сумі 649514,10 грн., за 4 квартал 2016р. в сумі 939798,08 грн., за 1 квартал 2017р. в сумі 2071443,03 грн., за 2 квартал 2017р. в сумі 769666,87 грн..
Як видно з акту перевірки, порушення підприємством вищевказаних норм відповідачем обґрунтовані тим, що оскільки за технологією діяльності з розподілу природного газу у оператора газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ, ПАТ «Дніпропетровськгаз») виникають виробничо-технологічні витрати та втрати природного газу, граничні річні обсяги яких розраховуються відповідно до Методик, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 року №264, з урахуванням того, що природний газ, отриманий в межах договорів не реалізований кінцевим споживачам, виходячи з наданих в ході перевірки обсягів спожитого природного газу, то використаний для виробничо-технологічних витрат та виробничо-технологічних втрат газ є викидами в атмосферне повітря, тому, враховуючи пп. 14.1.57 п. 14.1 ст. 14, пп. 240.1.1. п.240.1 ст. 240, пп. 242.1.1 п. 242.1 ст. 242, п.249.3 ст. 249 ПК України ПАТ «Дніпропетровськгаз» зобов'язане було нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря.
Надаючи оцінку зазначеному податковому повідомленню - рішенню суд зазначає таке.
Судом встановлено, що основним видом діяльності публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровсьгаз» є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (основний) (код КВЕД 35.22).
У відповідності до пп.14.1.57 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.
Відповідно до п.п. 14.1.230 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України стаціонарне джерело забруднення - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.
Перелік забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення наведений в статті п.243.1 ст.243 Податкового кодексу України, до якого віднесено забруднюючі речовини в тому числі «вуглеводні» та «тверді речовини». Перелік цих забруднюючих речовин затверджений наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.03.2002 р. № 104 «Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин» та «вуглеводнів» і за викиди яких справляється збір».
Метан міститься у переліку забруднюючих речовин у розділі «вуглеводні» переліку, затвердженого вказаним Наказом.
Наведене спростовує доводи позивача про те, що метан не відновиться до переліку забруднюючих речовин, за викиди яких справляється екологічний податок, оскільки є парниковим газом, викиди якого не нормуються.
Згідно з пп. 240.1.1 п. 240.1 ст. 240 Податкового кодексу України платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.
Як вказав представник відповідача, оскільки ПАТ «Дніпропетровськгаз» є оператором газорозподільних мереж, він здійснює придбання природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, тому зобов'язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря.
З такою позицією відповідача суд не погоджуються з урахуванням такого.
Відповідно до п.п. 242.1.1 п. 242.1 ст. 242 Податкового кодексу України об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
В контексті наведеної норми за для визначення бази оподаткування екологічним податком встановленню підлягають обсяги забруднюючих речовин, що фактично були викинуті в атмосферне повітря.
Суд зазначає про помилковість висновку податкового органу про те, що обов'язок позивача по сплаті екологічного податку обумовлений тим, що газ для потреб виробничо-технічних витрат та нормованих втрат не споживається кінцевими споживачами, тому обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря.
Представник позивача пояснив суду, що обсяг придбаного газу для потреб виробничо - технічних витрат та нормованих втрат, а також послуги балансування обсягів природного газу у зв'язку з неспоживанням його кінцевими споживачам, не може бути в повному обсязі викидами в атмосферне повітря у зв'язку з тим, що фактично цей газ придбавається для супроводження процесу транспортування і розподілу природного газу таким категоріям споживачів як промислові підприємства, бюджетні організації, релігійні організації, населення, підприємства теплокомуненерго. До того ж в процесі розподілу природного газу трапляються випадки не тільки поривів газопроводів, витоків у зв'язку з умовною герметичністю газорозподільної системи, але й крадіжки газу шляхом застосування споживачами механізмів несанкціонованого доступу до газопроводів, врізок.
Також представник позивача вказав, що мають місце похибки приборів вимірювання (вузлів обліку газу/лічильників), в деяких випадках границі допустимої відносної похибки складають +/-1,5 +/-3, на підтвердження чого надав паспорти на вузли обліку газу, в яких нормативно зафіксований процент похибки відповідного лічильника.
Окрім того, при здійсненні газопостачання (розподілу природного газу) мають місце виробничо-технологічні втрати природного газу, які за своєю суттю є питомими втратами в процесі функціонування газорозподільної мережі.
Відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України 30.05.2003 №264 виробничо-технологічні витрати газу - це газ, що витрачається під час виконання комплексу робіт, пов'язаних з введенням в експлуатацію новозбудованих, реконструйованих або капітально відремонтованих об'єктів системи газопостачання та на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання. До виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об'єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення
Виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати газу - витрати та втрати природного газу, пов'язані з технологічним процесом розподілу природного газу, обсяг яких встановлюється з урахуванням розмірів, визначених Кабінетом Міністрів України або іншим органом, визначеним законодавством України (п.1.4 Порядку формування тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами на основі багаторічного стимулюючого регулювання, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 28.11.2013 року №1499).
Отже, з наведеного видно, що виробничо-технологічні витрати та втрати газу передбачають не лише його витік з газорозподільних мереж, а і його спалювання при опаленні, при цьому неможливо беззаперечно стверджувати про потрапляння метану в атмосферне повітря.
За положеннями п.56.4 ст. 56 Податкового кодексу України підтвердження правильності будь-якого нарахування має бути підтверджене належними доказами та не може грунтуватися на припущеннях.
А відповідно до статті 249 Податкового кодексу України, при наявності факту викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря - оподаткуванню підлягають саме фактичні викиди таких речовин.
При цьому, ототожнення обсягів виробничо-технологічних витрат природного газу (обсягів ВТВ) з обсягом викиду природного газу в атмосферне повітря та визначення їх як об'єкта оподаткування екологічним податком є невірним. Так, обсяги природного газу, за допомогою яких здійснюється фізичне балансування в газорозподільній системі, у відповідності з визначенням, яке дає Кодекс ГРМ, є істотною частиною ВТВ.
Представник позивача вказав, що на теперішній час не існує будь-яких методик, які б дозволяли визначити окремий обсяг саме цих витрат в загальному обсязі природного газу для ВТВ. Фізичне балансування ГРМ є комплексом технічних і технологічних заходів, які вживаються оператором ГРМ для утримання тиску природного газу в ГРМ на рівні, необхідному для безпечного й ефективного розподілу природного газу. Іншими словами, це природний газ, який постійно перебуває в мережах для забезпечення руху природного газу та працездатності мереж, тобто використовується для забезпечення технологічного процесу і не викидається в повітря.
За положеннями ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, під час проведення перевірки контролюючим органом не здійснювалось заходів щодо встановлення фактичних викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, в той час як для визначення податкових зобов'язань з екологічного податку, який справляється за місцем знаходження джерела викидів - об'єкта, пов'язаного з оподаткуванням, вимагається виконання інвентаризації в межах конкретних адміністративно-територіальних одиниць, за місцезнаходженням джерел викидів, конкретних найменувань елементів мережі, їх технічних характеристик та технологічних операцій під час транспортування газу.
Також акт перевірки не містить відомостей щодо об'ємів виробничо-технологічних втрат по кожному з джерел забруднення, до яких також належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей, який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами, а при розрахунку фактичного обсягу викиду забруднюючої речовини не враховано: неоднорідність статей втрат за переліком елементів газорозподільної мережі; що диференціація нормативів передбачена відповідно до складу конкретної газорозподільної мережі; що методологія визначення питомих виробничо-технологічних втрат газу під час його транспортування газорозподільними мережами побудована на принципах використання індивідуальних граничних показників обсягів виробничо-технологічних втрат газу за умов нормативної герметичності газопроводів і його елементів.
Окрім того, згідно з п. 250.12. ст. 250 ПК України контролюючі органи залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.
В той же час акт перевірки не містить висновків органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища щодо правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.
Відповідно до вимог ст. 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначення викидів забруднюючих речовин можливо тільки при виконання відбору проб та інструментально-лабораторних вимірювань показників складу та властивостей викидів стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря, які належать до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Податковий орган є контролюючим органом в сфері справляння екологічного податку, але для правильності визначення, повноти сплати збору, останній повинен залучати для цього відповідні органи влади, які, в свою чергу, діють виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначений діючим законодавством - ст. 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
В ході розгляду справи відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що певний обсяг газу може фізично перебувати в газопроводах як балансуючий для підтримання тиску в системі.
Отже, відповідачем перед судом не доведено, що придбаний позивачем природній газ, який використаний ним для виробничо - технологічних витрат фактично було викинуто в атмосферне повітря, за що підлягає нарахуванню екологічний податок.
Суд вважає, що позивачем надано достатні докази, які свідчать про необгрунтованість оскарженого податкового повідомлення-рішення .
У відповідності до ч.1 ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст.139, 194, 205, 242-246, 250, 255, 262 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Присудити на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби судові витрати у розмірі 139531,66 грн..
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 березня 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 15 березня 2019 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник