Справа № 140/2623/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2423/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р.В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року про відмову у відкритті провадження в справі № 140/2623/18 (головуючий суддя - Дмитрук В. В., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради, Відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради, Відділу обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 20 серпня 2018 року про відмову у знятті ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1, яке викладене в заяві про зняття з реєстрації місця проживання від 20 серпня 2018 року; зобов'язання зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в справі.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя суду першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем позовні вимоги не можуть бути предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем дотримано усіх вимог до позовної заяви та правил її подання, які передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, судове рішення не відповідає нормам процесуального права, оскільки між учасниками спору виникли публічно-правові відносини, та немає ніякого спору про право.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які покликається скаржник, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як встановлено зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 звернулася до суб'єкта владних повноважень з метою зняття з реєстрації місця проживання із відповідною заявою, в чому їй було відмовлено.

Вважаючи дії щодо відмови в знятті з реєстрації місця проживання протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження та у спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, для розгляду позову в порядку адміністративного судочинства необхідно встановити, по перше, чи є спір за своєю природою правовим, тобто чи звернення із позовом спрямоване на вирішення юридичного конфлікту між учасниками правовідносин, по-друге, чи має такий спір ознаки публічно-правового, тобто чи позовні вимоги ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо особи не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. У протилежному випадку суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів ст.6 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява №7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Ознаками справи адміністративної юрисдикції є особливий суб'єктний склад публічно-правового спору, участь суб'єкта владних повноважень, суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом оскарження є дії та рішення відповідачів щодо відмови ОСОБА_1 в знятті з реєстрації місця проживання, та, на переконання суду апеляційної інстанції, жодного спору про право між сторонами не виникло.

З огляду на вказані законодавчі положення та зміст позовної заяви суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що вказаний спір належить розглядати саме за правилами адміністративного судочинства, тоді як суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у відкритті провадження у даній справі.

Підсумовуючи вказане, з врахуванням прецедентної практики ЄСПЛ, положень статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при винесені оскаржуваної ухвали суддя суду першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, а тому ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі № 140/2623/18 слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року про відмову у відкритті провадження в справі № 140/2623/18 - скасувати.

Справу № 140/2623/18 направити для продовження розгляду до Волинського окружного адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.