Справа № 521/10231/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 521/10231/18
Головуючий в 1 інстанції: Мирончук Н.В.

Дата і місце ухвалення 23.01.2019 р., м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

18.06.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 05.06.2018 року № 352/18 та закриття провадження у справі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року позов задоволено. Скасовано постанову № 352/18 від 05.06.2018 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 96 КУпАП та накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.96 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин по справі.

Апелянт зазначив, що в порушення норм Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про відкриття провадження по справі судом першої інстанції не зазначено за правилами якого позовного провадження справу призначено до розгляду, та відкрито провадження, посилаючись на відповідність позовної заяви ст. 161 КАС України, що, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки позивачем надано до суду копію позову для відповідача без додатків.

Також апелянт посилався на те, що судом першої інстанції невірно визначено підставу поновлення строку на звернення до суду. Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Апелянт зазначив, що строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення передбачений ст. 289 КУпАП та становить десять днів з дня винесення постанови. З огляду на зазначене апелянт вважає, що судом у рішенні необґрунтовано вказано про те, що позивачем не пропущено строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, із посиланням на ч. 2 ст. 122 КАС України.

Апелянт також посилався на те, що факт допущення позивачем порушення вимог містобудівного законодавства був встановлений в ході проведення перевірки та підтверджений заявою позивача, в якій він повністю визнав свою вину та просив зменшити розмір стягнення на підставі ст. 34 КУпАП.

Апелянт вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена на підставі та за результатами всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в сукупності, а тому є законною та обґрунтованою.

З огляду на зазначене Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку з надходженням звернення громадянина ОСОБА_3 №01-10/175-зг від 08.05.2018 року, на підставі направлення для проведення позапланового заходу від 11.05.2018 року № 000563, головним спеціалістом інспекційного відділу № 2 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Ташматовою Н.Л., у період з 11.05.2018 року по 22.05.2018 року, було проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами проведення позапланової перевірки складено акт № 000563 та протокол про адміністративне правопорушення від 22.05.2018 року стосовно ОСОБА_2 (а.с. 59-82).

Крім того, посадовою особою Управління ДАБК Одеської міської ради винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 22.05.2018 року, яким зобов'язано ОСОБА_2 привести об'єкт у відповідність до будівельних норм у термін до 22.06.2018 року, шляхом улаштування каналізування з використанням місцевих очисних споруд за погодженим проектом з органами санепідслужби (а.с.83-85).

Позаплановою перевіркою встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться закінчений будівництвом двоповерховий житловий будинок, який використовується за призначенням для проживання.

В акті зазначено, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок загальною площею 152,1 кв.м, реєстраційний номер 26316169, належить гр. ОСОБА_2 (розмір частки 41/100).

В ході проведення перевірки встановлено, що у вищезазначеному будинку, відсутня система каналізації, яка підключена до централізованої мережі, у зв'язку з чим ОСОБА_2 було влаштовано вигреб для господарчо-побутових стоків на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді міста.

Відповідно п. 3.256* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», за відсутністю інженерних мереж міської (селищної) каналізації, слід передбачати каналізування садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких погоджений з органами санепідслужби. Обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигреб забороняється (а.с. 73).

Таким чином, в акті зроблено висновок про те, що ОСОБА_2 виконані роботи з улаштування вигребу за адресою: АДРЕСА_1, з порушенням п. 3.256* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», чим порушено ч. 1 ст. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 22.05.2018 року, заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименком Русланом Костянтиновичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 352/18, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с. 87-91).

Не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_2 оскаржив її до суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано доказів вини позивача у скоєнні ним адміністративного правопорушення, тобто не доведено факт вчинення позивачем порушення, а в матеріалах, наданих відповідачем також відсутні факти, які б могли бути визнані судом як докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд зазначив, що відповідачем не встановлено та не зазначено ні у акті перевірки, ні у постанові по справі про адміністративне правопорушення, коли саме було здійснено улаштування вигребу, та не доведено, що цей вигреб було побудовано саме позивачем.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП, у зв'язку з чим оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Частиною 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Згідно п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 41 зазначеного Закону посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право:

- складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону;

- у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Постанови органів державного архітектурно-будівельного контролю можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або до суду (ч. 7 ст. 41 Закону № № 3038-VI).

Пунктом 16 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі -Порядок № 533) визначено, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

Згідно п. 17 Порядку № 533 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).

У приписі обов'язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

Згідно ст. 2446 КУпАП органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва, порушенням законодавства під час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем не доведено наявність вини саме позивача у вчиненні порушення вимог містобудівного законодавства.

Так, відповідно п. 3.256* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», за відсутністю інженерних мереж міської (селищної) каналізації, слід передбачати каналізування садиб з використанням місцевих очисних споруд, проект яких погоджений з органами санепідслужби. Обладнання внутрішньодомової каналізації з відведенням побутових стоків у вигреб забороняється.

Згідно ч. 1 ст. 96 КУпАП порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З акту перевірки вбачається, що під час виїзду на місце за адресою: АДРЕСА_1 посадовою особою Управління ДАБК Одеської міської ради виявлено закінчений будівництвом двоповерховий житловий будинок, в якому відсутня система каналізації, яка підключена до центральної мережі, та виявлено вигреб для господарчо-побутових стоків. При цьому, в акті перевірки вказано, що зазначений житловий будинок належить на праві власності ОСОБА_2 та саме ним влаштовано зазначений вигреб, однак не вказано жодного доказу, на підставі якого перевіряючий дійшов вказаного висновку.

В акті перевірки також зазначено, що позивачем порушено п. 3.256* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не було з'ясовано вказаних обставин, зокрема, не було з'ясовано, коли саме було вчинено правопорушення та чи винен ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у поданій заяві, яка була зареєстрована в Управлінні ДАБК ОМР 24.05.2018 року ОСОБА_2 зазначив, що вказаний вигреб він не будував, оскільки він існував ще у 2006 році, коли будинок здавався в експлуатацію, а ним було придбано житловий будинок вже зі всіма комунікаціями, в тому числі, і з вигребом. Крім того, позивач зазначив, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Зазначені обставини не були з'ясовані та перевірені в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до винесення незаконної та необґрунтованої постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно до договору дарування від 19.12.2002 року гр. ОСОБА_7 прийняв у дар від іншої особи домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2. Домоволодіння складалось із житлового будинку, гаражу та інших споруд (а.с. 24). Судом також встановлено, що у 2005 році, ще до придбання позивачем частини домоволодіння по АДРЕСА_2, гр. ОСОБА_7 здійснив реконструкцію гаражу, переобладнавши його у окреме житлове приміщення. В 2006 році за його замовленням було здійснено технічне обстеження нового приміщення та надано «Технічний висновок про можливість збереження і введення в експлуатацію житлового будинку під літерою «Б-1» за адресою: АДРЕСА_2» (а.с. 15-23).

У вказаному технічному висновку від 2006 року, виконаному Колективним підприємством «Фірма «Співдружність» на замовлення гр. ОСОБА_7, вказано, що об'єкт, що досліджувався забезпечений електропостачанням від існуючих міських мереж, водопостачанням від існуючих міських мереж, господарсько-побутові стоки відводяться в існуючу вигребну яму, ємністю 5 м3.

При цьому, у заочному рішенні Малиновського районного суду міста Одеси від 08.12.2008 року судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є власниками 55/100 частин житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами і будівлями АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу від 09 серпня 2006 року.

Зазначене свідчить про те, що вигребна яма, влаштування якої, на думку посадової особи Управління ДАБК Одеської міської ради, здійснено ОСОБА_2, існувала ще до придбання позивачем та його дружиною вказаного домоволодіння.

Крім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2008 року, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в рівних частках право власності на житловий будинок, загальною площею 152,1 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 158 кв.м. за фактичним користуванням та присвоєно окрему поштову адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 7 зворот).

З наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, об'єкт житлової нерухомості - житловий будинок загальною площею 152,1 кв.м, реєстраційний номер 26316169, належить на праві приватної спільної власності гр. ОСОБА_3 (розмір частки - 9/50), гр. ОСОБА_2 (розмір частки - 41/100), гр. ОСОБА_6 (розмір частки - 41/100) (а.с. 98-102).

Відповідачем не надано доказів здійснення позивачем нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд.

Крім того, посилання в акті перевірки на порушення вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є безпідставним, з огляду на те, що вказана частина зазначеної статті закріплює нормативне регулювання планування і забудови територій та визначає, що нормативне регулювання планування та забудови територій здійснюється шляхом прийняття нормативно-правових актів, правил, державних та галузевих будівельних норм, національних (державних) стандартів, кодексів усталеної практики.

Вказана стаття не містить обов'язкових до виконання приписів суб'єктами містобудування, а тому позивач не міг допустити порушення зазначеної статті.

Незважаючи на зазначене, в постанові по справі про адміністративне правопорушення також вказано на порушення позивачем ч. 1 ст. 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, відповідачем не було з'ясовано у повній мірі всіх обставин, що мають значення для вирішення справи про адміністративне правопорушення, хто являється власником житлового будинку, ким та коли вчинено правопорушення, норми яких нормативно-правових актів порушено, а тому оскаржувана постанова № 352/18 від 05.06.2018 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з наданих позивачем доказів вбачається, що улаштування вигребу було здійснено до придбання позивачем домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_2 не було порушено вимог п. 3.256* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 КУпАП.

При цьому, наявність заяви позивача від 22.05.2018 року адресованої Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю, в якій він зазначив, що вчинив правопорушення у сфері містобудування, розкаюється та просить суворо не карати, з урахуванням встановлених в ході розгляду даної справи обставин, не може достеменно свідчити про наявність вини позивача у вчиненні інкримінуємого правопорушення та бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

В поданому адміністративному позові ОСОБА_2 просив скасувати постанову № 352/18 від 05.06.2018 року та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в даному випадку події і складу адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2

В поданій апеляційній скарзі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради посилалось на те, що суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження не зазначив за правилами якого позовного провадження справу призначено до розгляду, та відкрив провадження, посилаючись на відповідність позовної заяви ст. 161 КАС України, що, на думку апелянта, не відповідає дійсності, оскільки позивачем надано до суду копію позову для відповідача без додатків.

Також апелянт посилався на те, що судом першої інстанції у рішенні необґрунтовано вказано про те, що позивачем не пропущено строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, із посиланням на ч. 2 ст. 122 КАС України.

Стосовно вказаного колегія суддів зазначає наступне:

Ст. 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно ч. 9 ст. 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються, зокрема, і за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

З матеріалів справи вбачається, що згідно додатків до позовної заяви позивачем надано до суду копію адміністративного позову для відповідача без додатків. Згідно копії супровідного листа Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 року відповідачем отримано копію позовної заяви без додатків (а.с. 41).

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач не був позбавлений прав, наданих йому ст. 44 КАС України на ознайомлення з матеріалами справи, здійснення з них витягів, копій; подання заяв та клопотань до суду першої інстанції.

В свою чергу, суд першої інстанції не вказав в ухвалі про відкриття за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що вказана справа розглянута за правилами загального позовного провадження, що не порушує норм Кодексу адміністративного судочинства України та прав відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Аналогічний строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлений ст. 289 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення № 352/18 прийнято заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу № 1 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Якименком Русланом Костянтиновичем 05.06.2018 року без участі позивача по справі.

Зазначена постанова була направлена на адресу позивача засобами поштового зв'язку 06.06.2018 року (поштове відправлення № 482) (а.с. 91).

З адміністративним позовом ОСОБА_2 звернувся 18.06.2018 року. У прохальній частині позову ОСОБА_2 заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови № 352/18 від 05.06.2018 року, яке обґрунтовано тим, що копію цієї постанови отримано ним засобами поштового зв'язку лише 12.06.2018 року.

Враховуючи те, що позивач не був присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а копія постанови від 05.06.2018 року № 352/18 була направлена на адресу позивача засобами поштового зв'язку, позивач був позбавлений можливості у встановлений законом десятиденний строк оскаржити її до суду.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем з поважних причин пропущено строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, а тому він підлягав поновленню.

В свою чергу, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, посилаючись на загальний строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України. При цьому, судом першої інстанції не враховано положення спеціальної норми, яка регулює строк, подачі позовної заяви по справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме, ч. 2 ст. 286 КАС України.

Однак, з огляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що пропуск позивачем строку на звернення до суду допущено з поважних причин, в даному випадку не підлягали застосуванню наслідки пропуску строку на звернення до суду, передбачені 123 КАС України.

В свою чергу, згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, ч. 3 ст. 317 КАС України визначено обов'язкові підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, у разі порушення судом норм процесуального права.

В даному випадку допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права не відносяться до обов'язкових підстав для скасування судового рішення, та не призвели до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук