Справа № 826/10253/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2019 року № 826/10253/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріг-Рітейл»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасувати податкових повідомлень-рішень від 17.04.2018 року

за участю представників сторін:

представник позивача: Гурез І.О., Поздняков О.А.,

представник відповідача: Щуренко Ю.С.

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріг-Рітейл» (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2018 року №, №7 Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, на те, що висновки акту перевірки, на підставі якого винесено спірні податкові повідомлення-рішення не ґрунтуються на фактичних обставинах господарської діяльності позивача. Господарські операції вчинені позивачем із контрагентом мали реальний характер, послуги надані позивачу, використані в господарській діяльності, а господарські операції для визначення податкового кредиту є фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій

Ухвалою суду від 09.07.2018 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи одноособово за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 09.08.2018 року. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву та всі докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також докази скерування відзиву позивачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

31.07.2018 року до відділу документального забезпечення суду надійшло від представника відповідача відзив на позовну заяву, яким проти позовних вимог заперечує, в якому зазначає, що висновки акту перевірки та прийняті податкові-повідомлення рішення відповідають нормам чинного законодавства України, оскільки господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. За відсутністю факту придбання товарів чи послуг, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та до валових витрат навіть за наявністю формально складених, але недостовірних документів, а також наявність податкових накладних зареєстрованих контрагентами в Єдиному реєстрі податкових накладних по яких поставка товару фактично не відбулася або сплати грошових коштів за послуги, що не надавались. Крім того, звертає увагу на наявність протоколу допиту свідка ОСОБА_4, який значиться директором ТОВ «Намлок Телекомунікейшн», в якому зазначив, що жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» він не має. Крім того вказано, що банківський рахунок ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» відкритий у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 16.08.2016, тоді як договір №9145/п про надання консалтингових послуг укладено 29.07.2016 року.

08.08.2018 року до відділу документального забезпечення суду надійшло від позивача про розгляд справи без участі представника.

09.08.2018 року в судове засідання з'явився представник відповідача, судом оголошено перерву до 04.09.2018 року.

04.09.2018 року розгляд справи було відкладено, що підтверджується довідкою Окружного адміністративного суду міста Києва.

27.09.2018 року в судове засідання з'явились представник позивача, представник відповідача. Представником позивача заявлено прохання про оголошення технічної перерви задля надання відповідачу часу для ознайомлення з додатковими матеріалами. Судом оголошено перерву за клопотання сторони позивача до 18.10.2018 року.

18.10.2018 року в судове засідання з'явились представники позивача, представник відповідача. Суд заслухавши думку учасників справи, ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 15.11.2018 року 11 год 00 хв.

15.11.2018 року в судове засідання з'явились представники позивача, представник відповідача. Судом оголошено перерву на даній стадії для дослідження доказів до 06.12.2018 року 11 год 30 хв.

06.12.2018 року в судове засідання з'явились представники позивача, представник відповідача. Судом оголошено перерву до 24.01.2019 року 10 год 30 хв для надання часу учасникам справи для підготовки промови (заключного слова) в судових дебатах.

24.01.2019 року розгляд справи було відкладено, що підтверджується довідкою Окружного адміністративного суду міста Києва.

27.02.2019 року розгляд справи було відкладено, що підтверджується довідкою Окружного адміністративного суду міста Києва.

28.03.2019 року в судове засідання з'явились представники позивача, представник відповідача. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві, просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні оголошено вступну та регулятивну частину рішення.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Обставини, встановлені судом.

У період з 13.03.2018 року по 19.03.2018 року посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «Бріг-Рітейл» при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» за період з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року, за наслідком якої складено акт №71/26-15-14-07-02-10/33935026 від 26.03.2018 року, в якому встановлено порушення позивачем:

п. 44.6, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1037610 грн, в т.ч. по періодах: за 2016 рік на суму 877284 грн, за 2017 рік 160326 грн;

п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1152900,00 грн, в т.ч.: листопад 2016 року на суму 109099 грн, грудень 2016 року на суму 826170 грн, січень 2017 року на суму 13558 грн, лютий 2017 року 90523 грн, квітень 2017 року на суму 113550 грн.

На підставі викладеного, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.04.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 1729350,00 грн, у тому числі 1152900,00 грн за основним платежем та 576450,00 грн штрафних (фінансових) санкцій; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» у розмірі 1297012,50 грн, у тому числі 1037610,00 грн за основним платежем та 259402,50 грн штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем подано до ДФС України скаргу, за результатом розгляду якої прийнято рішення від 21.06.2018 року №21209/6/39-99-11-01-02-15, яким залишено без змін спірні податкові повідомлення-рішення, а скаргу без задоволення.

Позивач не погоджується із висновками податкового органу щодо нереальності господарських операцій з контрагентом ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» та прийняття на підставі цих висновків рішенням, вважає їх протиправними, такими, що порушують його права, свободи та інтереси, позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010.

Згідно ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведених норм, обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва, яка спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має економічні властивості, що неможливе без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (замовник) та ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» (виконавець) укладено договір №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з впровадження, розвитку та підтримки системи SAP-ERP у клієнтів Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених цим Договором.

Також, між сторонами було укладено додаткові угоду №1 від 29.07.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов'язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP-ERP у клієнта Замовника - ПАТ «Мотор Січ», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Між сторонами було укладено додаткову угоду №2 від 29.07.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов'язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP-ERP у клієнта Замовника - ПАТ «Укрсиббанк», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Крім того, між сторонами було укладено додаткову угоду №3 від 29.07.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов'язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP у клієнта Замовника - ПАТ «Сбербанк», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Між сторонами було укладено додаткову угоду №4 від 29.07.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов'язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP у клієнта Замовника - НБУ у 2-му півріччі 2016 року, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Також, між сторонами було укладено додаткові угоду №5 від 11.10.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов'язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP-ERP у клієнта Замовника - ТОВ «Сапран Україна», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Між сторонами було укладено додаткові угоду №6 від 21.11.2016 року до договору №9145/п про надання консалтингових послуг від 29.07.2016 року, відповідно до якої виконавець зобов'язується за плату надавати за завданням Замовника консалтингові послуги з супроводу системи SAP у клієнта Замовника - ПАТ «Сбербанк», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку, в строки та на умовах, визначених відповідно до Договору та цієї додаткової угоди.

Даними Додатковими угодами визначено вартість надання таких послуг.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору, позивачем надано: картку взаєморозрахунків з 01.09.2016 року по 30.06.2017 року; виписки по рахунку з 10.10.2016 року по 02.07.2018 року, за 10.11.2016 року, за 15.12.2016 року, за 16.02.2017 року, за 13.02.2017 року, за 10.04.2017 року; акти прийому передачі виконаних робіт та надання послуг №6, №7, №8, №9 від 19.09.2016 року, №55, №53, №54, №52 від 24.10.2016 року, №102, №101, №103, №104 від 21.11.2016 року, №105, №106 №109, №107, №108, №110 від 07.12.2016 року, №111 від 19.12.2016 року, №117, №118, №119 від 26.12.2016 року, №12, №11, №13, №14 від 01.02.2017 року, №27, №25, №28, №26 від 06.03.2017 року, актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), рахунки фактури, звіти про роботу.

Висновки контролюючого органу обґрунтовані тим, що надана до перевірки документація не в повній мірі розкриває обсяг наданих послуг, спосіб розрахунку вартості послуг, не надано завдання замовника. Вказано, що банківський рахунок ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» відкритий у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 16.08.2016, тоді як договір №9145/п про надання консалтингових послуг укладено 29.07.2016 року.

Звертає увагу, що всі податкові накладні, виписані від імені ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» директором - ОСОБА_4, проте наявний протокол допиту свідка ОСОБА_4, в якому зазначено, що жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» він не має.

Податковий орган вказує, що аналізом інформації (та податкової звітності), наявної в базах даних ДФС, встановлено, що у період 2016-2017 років на ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» працевлаштована одна особа, дане товариство не звітує і про наявність на підприємстві основних засобів (офісних приміщень, офісної техніки та меблів, комп'ютерної техніки), необхідних для виконання зобов'язань за договором.

Суд дійшов до висновку, що відповідна податкова інформація не є підставою для того, щоб вважати правочин таким, що не відбувся, та не спростовує реальності виконання господарської операції, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Крім того, в судовому засіданні встановлена наявність підтверджуючих документів, що свідчать про реальність здійснених господарських операцій, рух активів та зміну стану зобов'язань суб'єкта господарювання.

В акті перевірки відсутні посилання на ухилення контрагента позивача від сплати податків та зборів, визначення їм податкових зобов'язань, винесення вироків посадовим особам підприємств, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угоди з метою, що порушує публічний порядок.

В свою чергу, вищезазначені договори були виконані, послуги надано, сторони претензій одна до одної не мають.

Факт придбання та оплати послуг підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі послуги (роботи, товари) не отримувались платником податків від його контрагента.

При цьому, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Факт неподання контрагентом податкової звітності чи відсутності певної інформації в податковій звітності товариства, зокрема щодо наявності найманих працівників, основних засобів, сам по собі не може свідчити про відсутність факту здійснення ним господарської діяльності, а лише може бути підставою для висновку щодо допущення останнім порушення вимог законодавства при складанні податкової звітності.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Обставини фіктивності та інших недоліків правового статусу контрагентів платника податків, а так само щодо невиконання ними своїх податкових обов'язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.

Таким чином, наданими позивачем первинними документами у повному обсязі підтверджується реальність здійснених господарських операцій при придбанні послуг у контрагента.

При цьому, посилання відповідача на протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 27.03.2017 в рамках кримінального провадження, відповідно до якого ОСОБА_4 не мав відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» є необґрунтованими, оскільки дані пояснення є доказом саме в рамках розгляду кримінальної справи, проте саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань не може бути підставою для висновків про фіктивність тих чи інших господарських операцій.

Доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагента за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205, 212 КК України відповідачем не надано, а договір, укладений позивачем з даним товариством до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Так, надані документи та пояснення певних осіб не вказують на дослідження господарських операцій та взаємовідносин позивача, не встановлено фактів порушення саме посадовими або службовими особами позивача податкового законодавства чи вчинення інших протиправних дій.

Верховний Суд в постанові від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17 (адміністративне провадження №К/9901/1349/170), зазначив, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб'єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Дослідженні господарські операції по правочинах між позивачем та контрагентом були реально (фактично) здійснені, що повністю підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, такі операції пов'язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб'єктністю, а висновок відповідача про безтоварність укладених правочинів є таким, що не відповідає дійсності, та не ґрунтується на нормах законодавства України, а ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим у податкових правовідносинах.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом, останній був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагента позивача об'єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з надання послуг, адже у комерційній діяльності виконання послуг не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання доходу, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення понесених витрат до складу валових витрат та формування податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Надані позивачем документи є належними доказами виконання контрагентом умов договорів, оскільки, враховуючи вимоги ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Надані позивачем первинні бухгалтерські документи, відповідають вимогам ст.9 вищенаведеного Закону.

З приводу доводів податкового органу, що банківський рахунок ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» відкритий у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» 16.08.2016, тоді як договір №9145/п про надання консалтингових послуг укладено 29.07.2016 року суд дійшов до висновку, що дана обставина не спростовує факту виконання зобов'язань за укладеним договором, проведення оплати за надані послуги та зміну майнового стану платника податків.

Сама пособі наявність такої розбіжності з урахування всіх інших встановлених обставин у справі не дає підстави стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та контрагентом.

Таким чином, реальність господарської операції, рух активів та зміни майнового стану платника податків повністю підтверджуються первинними та іншими документами, які надані позивачем до матеріалів справи. Факту наявності у позивача податкових накладних, складених у відповідності до вимог податкового законодавства, відповідачем не оспорюється.

Надані суду письмові докази та наведені в судовому засіданні доводи підтверджують реальність господарських операцій, за якими позивачем сформовано податковий кредит, валові витрати та спростовують підстави збільшення грошових зобов'язань позивачу.

В даному випадку надання послуг відбулося, що підтверджено складеними сторонами первинними документами. Крім того, судом взято до уваги факт отримання ТОВ «Намлок Телекомунікейшн» плати за реалізований позивачу товар, що підтверджено копіями банківських виписок.

Складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентом за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентом зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.

В акті перевірки суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеним договором, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про не підписання договорів та фінансового-господарських документів, що зумовило необґрунтованість і невідповідність законних висновків суб'єкта владних повноважень про їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства до складу податкового кредиту включено суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих позивачем від платників податку, на підставі первинних документів сформовано витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, встановлення судом на підставі матеріалів справи реальності здійснення господарської операції, наявності наданих послуг та проведення оплати за них, використання наданих послуг у господарській діяльності позивача, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 17.04.2018 року №, №7, які є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, крім іншого вважає, що у межах вирішення даної справи повною мірою забезпечено право позивача на розгляд його адміністративного позову з дотриманням принципу рівності, справедливості та безсторонності, з урахуванням приписів частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, з висновками щодо застосування цих положень, викладених у рішеннях ЄСПЛ «Бочан проти України» (№2), заява № 22251/08, рішення від 15 лютого 2015 року, «Волошин проти України», заява № 15853/08, рішення від 10 жовтня 2013 року, «Чуйкіна проти України», заява № 28924/04, рішення від 13 січня 2011 року.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню шляхом їх безспірного списання з рахунків Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріг Рітейл» у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17.04.2018 року форми «Р» №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17.04.2018 року форми «Р» №.

Стягнути судові витрати в сумі 45395,45 (сорок п'ять тисяч триста дев'яносто п'ять) грн. 45 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріг Рітейл» (03110, м. Київ, пр-т. Голосіївський, 88, ) шляхом їх безспірного списання з рахунків Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядок, передбачені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 08.04.2019 року.

Суддя В.І. Келеберда