Справа № 200/12909/18-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року справа № 200/12909/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г.,

секретар Кобець О.А.,

за участі представника позивача Мельникова Д.В.,

представника відповідача - Груєнка С.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Візантія" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. (повний текст складено 15 лютого 2019 року в м. Слов'янськ Донецької області) у справі №200/12909/18-а (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Візантія» до Головного управління ДФС у Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Візантія» (далі - позивач, ТОВ Фірма «Візантія») звернулося до суду з позовом до Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Донецькій області, Головного управління ДФС у Донецькій області в якому просила: зобов'язати Мангуську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Донецькій області, Головне управління ДФС у Донецькій області прийняти та опрацювати в АІС «Податковий блок» уточнюючу податкову декларацію ТОВ Фірма «Візантія» з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік, якою зменшено податкове зобов'язання позивача з плати за землю за 2014 рік в сумі 35110,38 грн.; зобов'язати Мангуську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Донецькій області, Головне управління ДФС у Донецькій області внести зміни до інтегрованої картки з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб ТОВ Фірма «Візантія» шляхом виключення суми з основного платежу в розмірі 35110,38 грн. (а.с. 4-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.07.2008 року ТОВ Фірма «Візантія» було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Зорянської сільської ради Володарського району Донецької області, кадастровий номер НОМЕР_1.

Позивач є платником орендної плати з юридичних осіб до місцевого бюджету на території Зорянської сільської ради Володарського району.

19.02.2014 року ТОВ Фірма «Візантія» подало звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік, в якій самостійно визначило орендну плату з юридичних осіб до сплати в сумі 49153,83 грн.

В зв'язку з тим, що земельна ділянка, яку орендує ТОВ Фірма «Візантія», знаходиться у смт. Мангуш, 27.11.2017 р. ТОВ «Фірма «Візантія» на паперовому носії до ГУ ДФС у Донецькій області було подано Уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік про зменшення зобов'язань в сумі 35110,38 грн. (підтверджується відміткою/штампом про отримання від 28.11.2017 р.).

Натомість, Мангуська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області повідомила позивача, що надана декларація земельного податку не належить опрацюванню в зв'язку з перевищенням строку для подання уточнюючого документу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. у справі №200/12909/18-а адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого: зобов'язано Мангуську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Донецькій області прийняти та опрацювати в АІС «Податковий блок» уточнюючу податкову декларацію ТОВ Фірма «Візантія» з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік та врахувати дані в частині зменшення податкового зобов'язання з плати за землю за листопад, грудень 2014 року на суму 8192,33 грн.; зобов'язано Мангуську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС в Донецькій області внести зміни до інтегрованої картки ТОВ Фірма «Візантія» з плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) з юридичних осіб шляхом виключення суми з основного платежу в розмірі 8192,33 грн. за період листопад-грудень 2014 року. В решті позову відмовлено (а.с. 106-109).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідно до п.50.1 ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р визначений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до якого внесено м. Маріуполь та Зорянську сільську раду Володарського району Донецької області, де зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність позивач. Тобто, з 14.04.2014р. по 07.06.2016р. позивач був звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу і дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Позивач, ТОВ Фірма «Візантія» зареєстрований в якості юридичної особи та перебуває на обліку Мангуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області як платник податків за неосновним місцем обліку.

28.12.2012 року між позивачем та Зорянською сільською радою Володарського району Донецької області було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться на території Зорянської сільської ради Володарського району Донецької області, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 7-10).

19 лютого 2014 року позивачем було подано звітну податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік в якій самостійно визначив розмір орендної плати з юридичних осіб в розмірі 49153,83 грн. (а.с. 14-16).

27.11.2017 року позивачем було подано на паперовому носії до Мангуської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік про зменшення зобов'язань в сумі 35110,38 грн. (а.с. 20-22).

Листом від 28.11.2017 року за №3-7-72/10/05-40-08-10-5 Мангуської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області повідомило позивача, що за результатами перевірки наявності та достовірності обов'язкових реквізитів уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2014 рік, яка була подана поштою та зареєстрована 27.11.2017 року за № 219 вважається неподаною у зв'язку з порушенням нормативно-правових актів, зокрема зазначено недостовірне значення обов'язкового реквізиту «звітний період», оскільки відповідно до п.102.1 ст. 102 Податкового кодексу України закінчився строк давності (а.с. 38).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України (тут і надалі - в редакції на період, який перевірявся) передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Тобто суми податкових зобов'язань, самостійно задекларовані платником податком у податковій звітності, є узгодженими грошовими зобов'язаннями з певного податку.

При цьому у відповідності до абз.1 п.50.1 ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Статтею 102 ПК України, в свою чергу, визначається строк у 1095 днів, що відраховується від дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Отже, пунктом 50.1 статті 50 ПК України надається платнику податків право на надання уточнюючих податкових декларацій у межах строку, встановленого статтею 102 цього Кодексу.

У п.286.2 ст.286 ПК України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Стаття 287 ПК України визначає строки плати за землю.

Так, відповідно до п.287.3 ст.287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, землекористувач має сплачувати податкове зобов'язання з плати за землю, задеклароване ним у податковій звітності на поточний рік рівними частками щомісячно у строк до 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Крім того, 14.04.2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

15.10.2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (Закон від 02.09.2014 року №1669-VII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 2 вказаного Закону на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій на виконання договірних зобов'язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов'язаннями, зокрема юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Статтею 6 вказаного Закону під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 вказаного Закону скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон, зокрема втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» надано визначення термінів:

територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014; період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, був затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, дію якого зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р.

Вказаний перелік втратив чинність у зв'язку з набранням чинності Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р.

До вказаних Переліків внесено, зокрема смт. Мангуш та м. Маріуполь Донецької області, де зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність позивач.

Враховуючи наведене з 14.04.2014 року позивач був звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

08.06.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (Закон України №1365-VІІІ від 17.05.2016 року), яким тексти статей 6 і 7 викладено в такій редакції:

"Звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону";

"Скасувати суб'єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Вказаним законом також статтю 4 доповнено частиною четвертою наступного змісту:

«Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію».

Такі Переліки затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085, і Володарський район Донецької області, в якому позивач користується земельними ділянками державної та комунальної власності, до них не включено.

Отже, з 08.06.2016 року дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» (Закон України №1365-VІІІ від 17.05.2016 року) позивач від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності вже не звільнений.

Тобто період, протягом якого позивач був звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, був з 14.04.2014 року по 07.06.2016 року включно.

Отже, позивач як платник податків, який з 14.04.2014 року звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, мав право на зменшення (шляхом виключення) задекларованих податкових зобов'язань з плати за землю за червень - грудень 2014 року в не залежності від дати подання уточнюючого розрахунку, оскільки законом звільнений від сплати таких податкових зобов'язань.

Водночас особи, звільнені від сплати земельного податку, зобов'язані своєчасно подавати звітну податкову декларацію.

Як вбачається з матеріалів справи, граничний строк, встановлений для подання уточнюючої декларації з плати за землю за 2014 рік, фактично сплинув у ТОВ Фірма «Візантія» 20 лютого 2017 року.

Позивачем уточнююча податкова декларація за 2014 рік була направлена до контролюючого органу лише 27 листопада 2017 року, тобто з порушенням строків її подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині задоволення позовних вимог рішення суду не оскаржено.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Візантія" - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 р. у справі №200/12909/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв