Справа № 1340/4036/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/4036/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Павліша О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (надалі - ГУ ДФС у Львівській області, Відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 05.04.2018 № 0-1306.

Ухвалою суду від 10.09.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивачу на праві власності належать об'єкти нежитлової нерухомості, які є будівлями промисловості. Тому, на думку Позивача, відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, такі не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (арк. справи 73-74), згідно з яким просив суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог. Вказав, що у власності Позивача є нежитлові приміщення, загальною площею 4273 кв. м. Вказує на те, що у відповідності до Податкового кодексу України, належні Позивачу нежитлові приміщення є об'єктами оподаткування. На думку Відповідача, на вказані нежитлові приміщення не поширюються норми, встановлені підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому відсутні будь-які правові підстави для не нарахування податкового зобов'язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з ухвалою від 26.09.2018 зупинено провадження у справі № 1340/4036/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 813/2484/18.

Ухвалою від 04.02.2019 поновлено провадження у справі № 1340/4036/18.

Ухвалою від 11.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач, представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник Відповідача позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

З'ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 з 05.04.1996 зареєстрований як фізична особа - підприємець (арк. справи 75-76).

Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (КВЕД 46.19).

Як видно з матеріалів справи, Позивач є власником об'єктів нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, Позивачу на праві власності належать наступні об'єкти: склад літ. «Г-1» загальною площею 73,1 кв. м., склад літ. «Г-1» загальною площею 20,9 кв. м., частина будівлі їдальні літ. «А-2» загальною площею 432,4 кв. м., частина прохідної загальною площею 39,6 кв. м., частина будинку закрійного цеху загальною площею 783,5 кв. м., склад збуту від 1 до 6 в літ.»В-1» загальною площею 259,3 кв. м., частина будівлі їдальні літ. «А-2» загальною площею 432,4 кв. м., будинок швейного цеху загальною площею 960,6 кв. м., частина складу збуту загальною площею 477,8 кв. м., частина складу тканин загальною площею 882 кв. м., контора з підвалом загальною площею 138,9 кв. м., майстерня загальною площею 204,9 кв. м. (арк. справи 25-38).

Позивач зазначає, що такі об'єкти нерухомості він набув у власність на підставі договорів купівлі-продажу укладених з ВАТ «Львівська фірма «Юність», а саме: № 3391 від 01.09.2005, № 3395 від 01.09.2005, № 367 від 30.03.2012, № 509 від 19.04.2012, № 796 від 19.11.2012, № 1191 від 10.10.2012, № 799 від 21.06.2012, № 1267 від 24.05.2006, № 506 від 19.04.2012, № 2141 від 07.08.2006, № 3410 від 01.09.2005, № 2137 від 07.08.2006, № 3387 від 01.09.2005, № 2145 від 07.08.2006. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

05.04.2018 ГУ ДФС у Львівській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 05.04.2018 № 0-1306 форми «Ф», згідно з яким, визначено Позивачу суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік, в розмірі 102552,00 грн. (арк. справи 10).

21.05.2018 Позивач оскаржив таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України (арк. справи 12-16).

Згідно з рішенням Державної фіскальної служби України від 05.06.2018 № 8024/Б199-99-11-82-01-14, скарга ФОП ОСОБА_1 залишена без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін (арк. справи 20-22).

Позивач не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з позовом в якому просить таке скасувати.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким внесено зміни до оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) визначено платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки фізичних та юридичних осіб, в тому числі нерезидентів, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування, відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У відповідності до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, а саме, під літ. «Г-1», будівлі їдальні літ. «А-2», прохідної, будинку закрійного цеху, склад збуту від 1 до 6 в літ. «В-1», майстерні.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У відповідності до ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) «резервуари, силоси та склади» належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Аналіз викладеного наводить на висновок, що будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-2000, не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідачем, не подано суду доказів щодо приналежності вказаних приміщень Позивача до переліку об'єктів, які є об'єктом оподаткування.

Отже, враховуючи наведене, доводи податкового органу щодо необхідності сплати Позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є помилковими та такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2018 у справі № 813/3803/16 (К/9901/35350/18).

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що належне Позивачу нерухоме майно відноситься до будівель промисловості, а тому в силу пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, таке не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім цього, суд звертає увагу, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 у справі № 813/2484/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 10651-13 від 25.05.2017 (залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2019) встановлено, що нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 щодо яких винесене податкове повідомлення-рішення, належать до об'єктів промисловості, а тому не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (арк. справи 61-69; 91-95).

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 05.04.2018 № 0-1306 не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, оскільки таке прийнято необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно.

Таким чином, винесене ГУ ДФС у Львівській області податкове повідомлення-рішення від 05.04.2018 № 0-1306 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги Позивача обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо судових витрат, суд вважає, що такі слід стягнути на користь Позивача, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Під час звернення до суду ФОП ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 1025,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 217 від 06.09.2018 (арк. справи 3).

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 05.04.2018 № 0-1306.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1025 (одна тисяча двадцять п'ять) грн. 52 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12.04.2019.

Суддя Мричко Н.І.