Справа № 620/741/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/741/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мітасової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) 11.03.2019 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівської міської ради (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним і скасувати пункт 36 рішення відповідача від 20.12.2018 №37/VII-16 ''Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам - учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального садівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для індивідуального дачного будівництва, індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражів'';

- зобов'язати відповідача повторно розглянути на першому пленарному засіданні, що відбудеться після набрання законної сили рішенням суду, заяву від 17.10.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0100 га, що розташована по вул. Загородній (згідно з доданою схемою), для будівництва індивідуальних гаражів, та винести з даного питання мотивоване рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що Земельним кодексом України визначено чіткий перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, орган державної влади або орган місцевого самоврядування, у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу, повинен належним чином мотивувати причини відмови, що не було здійснено відповідачем.

Ухвалою судді від 18.03.2019 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надав відзив на позов, у якому зазначив, що позивачу відмовлено у надані вищевказаного дозволу, оскільки цільове призначення спірної земельної ділянки не відповідає містобудівній документації. Враховуючи наведене, вважає, що ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з врахуванням вимог частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

08.04.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити у повному обсязі, з урахуванням таких обставин.

Судом встановлено, що 17.10.2018 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0100 га, що розташована по вул. Загородній (згідно з доданою схемою), для будівництва індивідуальних гаражів (а.с. 12, 13).

Рішенням Чернігівської міської ради від 20.12.2018 №37/VII-16 позивачу відмовлено у наданні дозволу (а.с. 30).

При цьому, як вбачається зі змісту вказаного рішення, відмова мотивована частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням листа управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради від 28.11.2018 №01-18/2013.

У свою чергу, у листі управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради від 28.11.2018 №01-18/2013 (а.с. 29) зазначено, що спірна ділянка розташована в південній частині міста. Згідно з планом зонування Тимчасового порядку використання території м. Чернігова, ця ділянка відповідає зоні В-1-р «Комунально-складська та виробнича зона з підприємствами V класу санітарної шкідливості виробництв з обмеженнями висоти споруд по умовах зон регулювання забудови».

Щодо плану дії обмежень за умовами охорони культурної спадщини, земельна ділянка відноситься до зони регулювання забудови з граничною висотою споруд не більше 25 м.

Відповідно до плану дії обмежень за екологічними умовами, входить в зону підтоплення ґрунтовими водами та санітарно-захисну зону промислових та комунально-складських підприємств, сільгоспвиробництв.

Також, управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради зазначило, що згідно з опорним планом, який є складовою Генерального плану розвитку м. Чернігова, затвердженого рішенням міської ради від 25.12.2003 (10 сесія 4 (24) скликання), більша частина земельної ділянки, яка проектується до відведення, є озелененою територією загального користування. Законом України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» зміна цільового призначення земельних ділянок зайнятих під зеленими зонами та насадженнями заборонена.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини третьої статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з положеннями статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Аналогічні положення закріплені і у частині другій статті 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Наведене узгоджується із положеннями частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених норм, будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,01 га, для будівництва індивідуальних гаражів. Відповідний орган може відмовити у наданні дозволу тільки з підстав, зазначених у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України. При цьому, суд звертає увагу, що вказана відмова має бути мотивованою та зрозумілою, у тому числі громадянину, який звернувся із вищевказаним клопотанням.

Водночас, як вбачається зі змісту рішення відповідача від 20.12.2018 №37/VII-16, Чернігівська міська рада, відмовляючи ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,01 га, для будівництва індивідуального гаражу, керувалася частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України та листом управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради від 28.11.2018 №01-18/2013 (а.с. 30).

У свою чергу, як вже зазначалось вище, частина сьома статті 118 Земельного кодексу України передбачає відмову у наданні дозволу у випадку невідповідності місця розташування об'єкта: 1) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, 2) генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, 3) схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, 4) проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Суд зазначає, що відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови.

Однак, із оскаржуваного рішення не можливо встановити яким саме вимогам не відповідало місце розташування спірної земельної ділянки. Саме по собі посилання Чернігівської міської ради на статтю 118 Земельного кодексу України та лист управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради від 28.11.2018 №01-18/2013 не спростовує факту того, що рішення є невмотивованим належним чином, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Крім того, про невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, відповідач зазначив уже в суді у відзиві, проте посилань на такі підстави оскаржуване рішення не містить. До того ж, не було надано жодного належного доказу на підтвердження відповідачем своїх доводів.

Натомість, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб'єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач під час винесення оскаржуваного рішення порушив вимоги статей 118, 122 та 123 Земельного кодексу України, невмотивовано відмовивши ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність винесення рішення від 20.12.2018 №37/VII-16 у частині, що стосується позивача, тому адміністративний позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Чернігівської міської ради (, вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000) про визнання протиправним та скасування пункту рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним і скасувати пункт 36 рішення Чернігівської міської ради від 20.12.2018 №37/VII-16 ''Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам - учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального садівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для індивідуального дачного будівництва, індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражів''.

Зобов'язати Чернігівську міську раду повторно розглянути на першому пленарному засіданні, що відбудеться після набрання законної сили рішенням суду, заяву ОСОБА_1 від 17.10.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, орієнтовною площею 0,0100 га, що розташована по вул. Загородній (згідно з доданою схемою), та винести з даного питання мотивоване рішення, з урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 квітня 2019 року.

Суддя С.В. Бородавкіна