Справа № 1840/3551/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 р.Справа № 1840/3551/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 20.11.18 року по справі № 1840/3551/18

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор"

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2018р. № Ю-21953-17 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 201 490,91 грн;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Сумській області відобразити в інтегрованій картці платника TOB ВКК «Електрифікатор» () суми фактично сплаченого податку зі сплати єдиного соціального внеску платіжним дорученням № 247 від 18.05.2016 в сумі 225 136,35 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 позов ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Позивач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заперечує проти її задоволення в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача взяв участь в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 18.05.2016 ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" подано до ПУАТ "Фідобанк" платіжне доручення № 247 про сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за травень 2016 року в сумі 225 136,35 грн. (а.с. 10).

20.05.2016 стосовно ПУАТ «Фідобанк» введено тимчасову адміністрацію, усі рахунки цієї банківської установи заблоковано, у зв'язку з чим переказ коштів на виконання платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 на суму 225136,35 грн. не було завершено і вказана сума не надійшла за призначенням до державного цільового фонду.

В подальшому Головним управлінням ДФС у Сумській області складено вимогу від 05.09.2018 р. № Ю-21953-17 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 201 490,91 грн.

Підставою для винесення оскарженої вимоги слугувала недоїмка в сумі 201 490,91 грн. за даними інтегрованої картки платника податків з єдиного внеску (а.с. 39-41), згідно поданої платником звітності, у тому числі:

- за березень 2018 року по терміну сплати 20.04.2018 року - 32 764,52 грн. (залишок боргу по поданому платником Звіту по єдиному внеску за найманих працівників № від 10.04.2018;

- за квітень 2018 року по терміну сплати 21.05.2018 року - 36 449,08 грн. (Звіт № від 14.05.2018);

- за травень 2018 року по терміну сплати 20.06.2018 року - 46 520,95 грн. (Звіт № 91 13853848 від 11.06.2018);

- за червень 2018 року по терміну сплати 20.07.2018 року - 44 321.25 грн. (Звіт № від 13.07.2018);

- за липень 2018 року по терміну сплати 20.08.2018 року - 41 435,11 грн. (Звіт № від 13.08.2018) (а.с. 50-59).

При цьому, за березень 2018 року позивач задекларував податкове зобов'язання у сумі 33560,12 грн., яке сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 140 від 06.03.2018р. на суму 18 557,56 грн., № 198 від 30.03.2018р. на суму 15002,54 грн., а всього на 33560,10 грн. (а.с. 80-81).

За квітень 2018 року позивач задекларував податкове зобов'язання у сумі 36 449,08 грн., яке було сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 226 від 06.04.2018р. на суму 5 149,18 грн., № 235 від 13.04.2018р. на суму 12 988,91 грн., № 244 від 16.04.2018р. на суму 567,95 грн., № 273 від 27.04.2018р. на суму 16 423,03 грн., № 280 від 27.04.2018р. на суму 1 320,00 грн., а всього на 36 449,07 грн. (а.с. 75-79).

За травень 2018 року позивач задекларував податкове зобов'язання у сумі 46 520,95 грн., яке було сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 12 від 08.05.2018 р. на суму 19 437,31 грн., № 18 від 11.05.2018 р. на суму 445,52 грн.. № 44 від 18.05.2017 р. на суму 6 448,2 гри., № 63 від 23.05.2018 р. на суму 546,58 грн., № 82 від 31.05.2018р. на суму 483,51 грн., № 92 від 05.06.2018р. на суму 1 163,69 грн., № 105 від 08.06.2018р. на суму 819,88 грн., № 108 від 08.06.2018р. на суму 17 996,14 грн., а всього на 47 340,83 грн. (а.с. 67-74).

За червень 2018 року позивач задекларував податкове зобов'язання у сумі 44 321,25 грн., яке сплачено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 150 від 22.06.2018р. на суму 21 664,46 грн., № 202 від 05.07.2018р. на суму 1 639,75 грн., № 209 від 06.07.2017р. на суму 21 276,79 грн., № 222 від 09.07.2018р. на суму 15 000,00 грн., № 224 від 09.07.2018р. на суму 102,04 грн.. а всього на 59 683,04 грн. (а.с. 62-66).

За липень 2018 року позивач задекларував податкове зобов'язання у сумі 41 435,11 грн., яке сплачено платіжними дорученнями № 246 від 20.07.2018р. на суму 15 276,59 грн., № 42 від 09.08.2018р. на суму 13 653.5 грн., а всього на 28 930,09 грн. (а.с. 60-61).

Позивач, не погодившись із вимогою, звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

В силу приписів норм ч. 4 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За приписами ч. 7 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

В силу приписів п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» днем сплати єдиного внеску, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

В розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» «недоїмка» - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України податковий борг, це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

З матеріалів справи судом встановлено, що недоїмка у позивача у розмірі 201 490,91 виникла, зокрема, у зв'язку з непроведенням ПУАТ «Фідобанк» переказу коштів на виконання платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 на суму 225136,35 грн., оскільки 20.05.2016 року стосовно ПУАТ «Фідобанк» введено тимчасову адміністрацію, усі рахунки цієї банківської установи було заблоковано і вказана сума не надійшла за призначенням до бюджету.

Згідно з п.1.24, п. 1.29 ст. 1, п. 8.1 ст. 8, п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-111 від 5 квітня 2001 року переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Платіжна система, це платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Отже, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання та його сплати, пов'язане саме з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов'язання відповідальність несе банк.

Дана позиція суду узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 30.10.2018 року по справі № 824/997/16-а.

Пунктом 2.14 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976 встановлено, що Банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня». Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Судом встановлено, що на копії платіжного доручення від 18 травня 2016 року № 247 на суму платежу 225 136,35 грн з призначенням "Єдиний внесок за травень 2016" наявна відмітка банку про одержання платіжного доручення 18.05.2016 (а.с. 10).

З приводу доводів відповідача про повернення банком без виконання платіжного дорученням № 247 від 18.05.2016 р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 2.15 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженій постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р.: банк робить напис про повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначає дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Судом першої інстанції оглянуто оригінал платіжного доручення від 18 травня 2016 року № 247 на суму платежу 225 136,35 грн., однак будь-яких написів про повернення документа без виконання, передбачених п. 2.15 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» судом не встановлено.

Відповідач будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження свої доводів суду не надав, у зв'язку з чим доводи про повернення банком без виконання платіжного дорученням № 247 від 18.05.2016, є безпідставними.

Крім того судом встановлено, що на момент подання до ПУАТ «Фідобанк» платіжного доручення від 18 травня 2016 року № 247 на суму платежу 225 136,35 грн., на рахунку позивача обліковувались кошти в сумі, достатній для проведення платежу, але установою банку кошти до бюджету перераховані не були через введення 20.05.2016 в банку тимчасової адміністрації.

Відповідно до п. 1.26 глави І розділу III «Положення про виведення неплатоспроможного банку з рину» затвердженого рішенням виконавчої дирекцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012р. № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012р. за № 1518/21893, під час виконання своїх повноважень Фонд або уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію у разі делегування їй повноважень: не пізніше п'ятого робочого дня, починаючи з дня свого призначення, має повернути клієнтам, з якими укладені договори про касово-розрахункове обслуговування, розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини неплатоспроможного банку, але платіжне доручення № 247 було надане до банку 18.05.2016р. та прийняте банком до виконання, тимчасова адміністрація в ПУАТ «Фідобанк» була введена 20.05.2016 р., листом від 01.06.2016р. ПУАТ «Фідобанк» лише повідомив позивача, що в банку введена тимчасова адміністрація, при цьому про повернення платіжного доручення № 247 від 18.05.2016р. без виконання не зазначено, як і не надано самого платіжного доручення з відміткою про повернення без виконання. Крім того, ніде не зазначається, яким чином було здійсненне таке повернення, та як про це повідомлено (чи не повідомлено) позивачу (а.с. 87).

Крім того, у листі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів ПУАТ «Фідобанк» від 26.07.2016 р. зазначено, що переказ грошових коштів на рахунки, зазначені у платіжному дорученні № 247 від 18.05.2016р. не здійснено банком 18.05.2016р., та 19.05.2016р. (до прийняття рішення Національним банком України №8 «Про віднесення ПУАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» від 20.05.2016р.) з підстав недостатності коштів на кореспондентських рахунках ПУАТ «Фідобанк», тобто, листом підтверджується, що позивачем виконано всі умови зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с. 40).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подавши до установи банку платіжне доручення від 18 травня 2016 року № 247 на суму платежу 225 136,35 грн., ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" виконало свій обов'язок по сплаті єдиного внеску, а не зарахування коштів до відповідного бюджету відбулося з вини банку

Таким чином, у Головного управління ДФС у Сумській області не було правових підстав для виставлення вимоги про повторну сплату позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 201 490,91 грн., у зв'язку з чим суді першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовна вимога про визнання протиправною та скасувани вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2018 р. № Ю-21953-17 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 201 490,91 грн, підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головного управління ДФС у Сумській області відобразити в інтегрованій картці платника TOB ВКК «Електрифікатор» суми фактично сплаченого податку зі сплати єдиного соціального внеску платіжним дорученням № 247 від 18.05.2016 в сумі 225 136,35 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 р. № 422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - Порядок № 422).

Цей Порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Інтегрованою карткою платника (в подальшому - ІКП) є форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами (пункт 2 розділу І Порядку № 422).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 422 визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов'язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник, у першу чергу зараховуються у рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник, у наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу - у рахунок пені згідно з черговістю їх виникнення (підпункт 4 пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 422).

Виходячи з того, що нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобов'язань платника податків, його податкового боргу, розрахунки з бюджетом здійснюються в інтегрованій картці платника податків, то у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов'язань платника податків.

Судом встановлено, що станом на 31.08.2018, відповідно інтегрованої картки платника у Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" обліковується борг у сумі 201 490,91 грн. (а.с. 39-41).

Борг виник у зв'язку з не відображенням у ІКП сплати єдиного внеску за травень 2016 року в сумі 225 136,35 грн., відповідно до платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 року.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до Сумського окружного адміністративного суду з позовними заявами щодо визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які було винесено у зв'язку з не відображенням у ІКП сплати єдиного внеску за травень 2016 року в сумі 225 136,35 грн., відповідно до платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 року.

Так, постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2016 по справі № 818/1096/16, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2016, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ю-21953-17 від 16.08.2016 та рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі № 818/880/18 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ю-21953-17 від 15 січня 2018 року. В даних рішеннях судом було зроблено висновок, що подавши до установи банку платіжне доручення № 247 від 18.05.2016 ТОВ "ВКК "Електрифікатор" виконало свій обов'язок по сплаті єдиного внеску, не зарахування коштів до відповідного бюджету є виною банку (а.с. 13-19).

Контролюючим органом не здійснено коригування даних інтегрованих карток шляхом виключення з них сум боргу та внесення до обліку податків і зборів відомостей про сплату ТОВ "ВКК "Електрифікатор" боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з урахуванням постанови Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2016 по справі № 818/1096/16 та рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі № 818/880/18.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у даному випадку, ефективним способом поновлення порушеного права позивача є задоволення позовних вимог про зобов'язання Головного управління ДФС у Сумській області відобразити в інтегрованій картці платника Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" суму сплаченого єдиного соціального внеску, згідно платіжного доручення № 247 від 18.05.2016 в розмірі 225 136,35 гривень.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 246, 250, 308, 310, п. 1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 року по справі № 1840/3551/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді А.М. Григоров З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 09.04.2019 року