Справа № 461/1600/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3796/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Заверухи О.Б., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 про продовження строку примусового затримання,-

суддя в 1-й інстанції - Стрельбицький В.В.,

час ухвалення рішення - 11.03.2019 року, 12:52 год.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 11.03.2019 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 (далі - відповідач) про продовження строку примусового затримання.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення, на 6 (шість) місяців, а саме до 10 вересня 2019 року.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення у справі, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та винести нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем не доведено вжиття всіх необхідних заходів для ідентифікації відповідача, останній співпрацює з органами міграційної служби, а тому підстав для задоволення позову немає.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.09.2018 року було задоволено позовні вимоги позивача про примусове видворення відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.09.2018 року було задоволено позовні вимоги позивача до відповідача про його затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Відповідача було поміщено до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України» за адресою: вул. Європейська, б.1, с. Мартинівське, Вознесенський район, Миколаївська область, 56525.

Оскільки відповідач не має документа, який надає йому право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду про примусове видворення іноземця за межі України неодноразово звертався до Почесного консула Народної Республіки Бангладеш в м. Києві та Департаменту консульської служби МЗС України із листом, у якому просив надати йому допомогу в посвідченні даної особи та поверненні його на батьківщину, однак на даний час відповіді отримано не було, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення видворення відповідача за межі території України на виконання рішення суду.

За час перебування у Миколаївському ПТПІ відповідач із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Відповідно до ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затв. Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, шляхом надсилання запитів до Почесного консула Народної Республіки Бангладеш в м. Києві та Департаменту консульської служби МЗС України (а.с. 11-12, 15-17) про встановлення особи, однак відповідна інформація не одержана.

З огляду на вищенаведене судом не береться до уваги заперечення відповідача про невчинення позивачем необхідних дій для ідентифікації та ненадіслання повторних запитів у компетентні органи.

Судова колегія зазначає, що копія паспорта, що є в матеріалах справи, не може слугувати підставою для висновку про ідентифікацію відповідача, оскільки за відсутності інформації з країни громадянської належності щодо ідентифікації іноземця та підтвердження його особи неможливо виконати рішення про примусове видворення.

Таким чином, оскільки позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача, та з огляду на наявність умов, передбачених ч.13 ст. 289 КАС України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача, забезпечити його примусове видворення у строк затримання, встановлений рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.09.2018 року, апеляційний суд приходить до переконання про наявність належних правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

Доводи апеляційної скарги в частині одночасної наявності двох умов при вирішенні питання про продовження строку затримання іноземця чи особи без громадянства не заслуговують на увагу, оскільки зазначені в ч. 13 ст. 289 КАС України умови є самостійними підставами продовження строку затримання іноземців чи осіб без громадянства.

Судова колегія враховує рішення ЄСПЛ з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності продовження строку затримання відповідача.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 272,289,308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2019 року у справі № 461/1600/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. Б. Заверуха
О. І. Мікула
Повне судове рішення виготовлено 10 квітня 2019 року.