Справа № 204/1003/19
Суддя: Дубіжанська Т. О.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/1003/19
Провадження № 2-а/204/30/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, Інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, Інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, в якій просив скасувати постанову лейтенанта поліції роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії НК № 357136 від 31 січня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. В обґрунтування вимог зазначає, що постановою серії НК № 357136 від 31 січня 2019 року позивача було визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. У постанові зазначено, що 31 січня 2019 року о 13.02 год. на 142 км. а/д Р-52 Дніпро-Решетилівка, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки на вимогу поліцейських, чим порушив п. 9.9б ПДР України. Вважає вказану постанову протиправною та такою, що була прийнята посадовою особою необґрунтовано та упереджено. Зазначає, що дійсно, 31 січня 2019 року на а/д Р-52 Дніпро- Решетилівка він рухався за кермом автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1, та його було зупинено співробітниками поліції. На його вимогу пояснити законну причину зупинки транспортного засобу співробітники поліції не пояснювали тривалий час причини зупинки транспортного засобу, після чого, не розяснюючи позивачу його права, склали відносно нього вказану постанову про притягнення мене до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, яке полягало у тому, що позивач не ввімкнув аварійну сигналізацію після зупинки на вимогу співробітників поліції. Зі змісту ч. 2 ст. 122 КУпАП вбачається, що відповідальність за цією нормою закону передбачена виключно за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, в той час як у разі зупинки і стоянки автомобіля, в тому числі за вимогу працівника поліції і без аварійної сигналізації, такої відповідальності КУпАП не передбачено, що свідчить про незаконність винесеної співробітником патрульної поліції постанови. Звертає увагу, що працівники патрульної поліції у м. Кременчук УПП у Полтавській області в порушення вимог законодавства не пояснили причини зупинки транспортного засобу позивача. В оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення не було зазначено повну суть адміністративного правопорушення, яке б відповідало диспозиції ч. 2 ст. 122 КУпАП, причини зупинки транспортного засобу, відомості про технічний засіб, на який було здійснено фото або відеозапис правопорушення, наявність сертифікату відповідності зазначеного технічного засобу. Також, посадова особа патрульної поліції не розяснила позивачу його права та не надала можливості ефективно ними скористатись, зокрема надати письмові пояснення з приводу обставин зупинки транспортного засобу, заявити відповідні клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи, а також скористатись кваліфікованою юридичною допомогою адвоката. У звязку з викладеним позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом.

20 березня 2019 року на адресу суду від відповідача Інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 31.01.2019 року відповідачем інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії НК № 357136 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що водій ОСОБА_1 цього дня, близько 13 год. 02 хв., на автомобільній дорозі Р-52 Дніпро-Решетилівка, 142 км., керував транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1, та не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію при зупинці на вимогу поліцейського, чим порушив п. 9.9 «б» ПДР України. Згідно п.п. «б» п. 9.9 ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Під час патрулювання в місці, час та дату, вказані в оскаржуваній постанові, було виявлено транспортний засіб під керуванням позивача, який здійснив обгін, перетнувши при цьому вузьку суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України, яку перетинати заборонено. Після зупинки на вимогу поліцейського позивач не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. Позивачу повідомлено посаду та прізвище інспектора, про причину зупинки, повідомлено про адміністративну відповідальність за порушення ПДР України, розяснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядок та строки оскарження постанови, порядок та строки сплати адміністративного штрафу. Факту порушення вимог п.п. «б» п. 9.9 ПДР України позивач на місці зупинки не заперечував. Відповідачем було прийнято до уваги факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, усні пояснення позивача, які в силу вимог ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, та прийнято правомірне рішення про накладення на останнього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови. Зважаючи на те, що позивач, керував транспортним та не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію при зупинці на вимогу поліцейського, чим порушив п. 9.9 «б» ПДР України, вважає, що відповідач - інспектор роти № 3 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_2 не порушив процедуру щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, діяв в межах наданих законом повноважень, мав право розглянути справу про адміністративне правопорушення та винести постанову серії НК № 357136 від 31.01.2019 року. У звязку з викладеним просить суд відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 31 січня 2019 року інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 357136 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с. 8).

Відповідно до вказаної постанови серії серії НК № 357136 від 31 січня 2019 року, водій ОСОБА_1, 31 січня 2019 року, о 13.02 год., на 142 км автомобільної дороги Р-52 Дніпро-Решетилівка, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки на вимогу поліцейського, чим порушив п. 9.9 «б» ОСОБА_3 дорожнього руху України.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за частиною першою, другою, третьою і пятою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбачених частиною першою, другою, третьою і пятою статті 122 КУпАП.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням, без перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення на іншу дату.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у звязку з порушенням вимог п. 9.9б ОСОБА_3 дорожнього руху.

Згідно п. 9.9б ОСОБА_3 дорожнього руху аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Однак, суд вважає, що відповідачем - інспектором роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 дії позивача ОСОБА_1 щодо порушення ним п. 9.9б ОСОБА_3 дорожнього руху та не ввімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського були помилково кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає притягнення водіїв транспортних засобів до відповідальності, зокрема, за порушення ними правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Таким чином, аналізуючи вищевказану норму, суд вважає, що вчинене позивачем порушення п. 9.9б ОСОБА_3 дорожнього руху, а саме неввімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не можу бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки не є порушенням правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, передбачена ст. 125 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконливого висновку, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення, вчинене позивачем ОСОБА_1, за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та як наслідок позивача було неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, тобто за адміністративне правопорушення, якого позивач не вчиняв, що є підставою для скасування постанови серії НК № 357136 від 31.01.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Крім того, у позовній заяві позивач наполягає на тому, що 31 січня 2019 року о 13.02 год., на 142 км автомобільної дороги Р-52 Дніпро-Решетилівка, транспортний засіб позивача був зупинений відповідачем без жодної на те причини та відповідач так і не пояснив позивачу причину зупинки його транспортного засобу. Разом з цим, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою зупинки транспортного засобу позивача стало порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху, а саме здійснення обгону з перетинанням при цьому вузької суцільної лінії горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України, яку перетинати заборонено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, стороною відповідача суду не надано жодних доказів на підтвердження правомірності його дій, а саме законності дій відповідача щодо зупинки транспортного засобу позивача, не надано доказів, що позивач дійсно здійснив обгін з перетинанням при цьому вузької суцільної лінії горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України, яку перетинати заборонено, а також не зазначено чи був притягнутий позивач до адміністративної відповідальності за порушення таких вимог ОСОБА_3 дорожнього руху. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що наданий до суду диск з відеозаписом обставин події, що мала місце 31 січня 2019 року, містить лише відеозапис з автомобіля патрульної поліції, який підтверджує факт неввімкнення позивачем аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського. Також, стороною відповідача до суду не надано жодних доказів, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач розяснював позивачу його права та обовязати, передбачені статтею 268 КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова серії НК № 357136 від 31 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо правомірності прийнятого ним рішення та відповідачем було неправильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 122 КУпАП дії позивача щодо порушення ним вимог п. 9.9б ОСОБА_3 дорожнього руху України.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 122, 251, 280, 283, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції (місцезнаходження: м. Полтава, вул. Європейська, буд. 164), Інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 (місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, проїзд 40 років ДАІ, буд. 3) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 357136 від 31.01.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська