Справа № 823/1559/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1559/17 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Коломійцевої А.О.,

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Коваленко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст виготовлено 26.12.2018, суддя Гаврилюк В.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про зобов`язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, в якому просила зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 з урахуванням індексації на час виплати.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2018 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 08.10.2018 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30 липня 2003 року ОСОБА_3 прийнято на службу до органів внутрішніх справ на підставі наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 178 о/с.

ОСОБА_3 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 28 серпня 2015 року по 18 червня 2018 року на підставі наказів управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 28 серпня 2015 року № 236 о/с та від 04 вересня 2015 року № 243 о/с.

06 листопада 2015 року наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі № 823/5359/15, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.10.2016 року, позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с від 06 листопада 2015 року у частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; зобов'язано управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області вирішити питання щодо обов'язкового працевлаштування ОСОБА_3.

Наказом Управління МВС України в Черкаській області від 27.12.2017 за № 340 о/с відповідачем було скасовано пункт наказу УМВС України в Черкаській області № 312о/с від 06.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_3

Позивач вважаючи, що оскільки наказ про її звільнення скасований постановою Черкаського окружного адміністративного суду 16.02.2016, то необхідно зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за вимушені прогули з 06.11.2015 з урахуванням індексації на час виплати, відповідно до норм ст.ст. 184, 232, 235, 237-1 КЗпП України, у зв'язку з чим і звернулась з даним позовом до суду.

Верховний Суд у постанові від 08.10.2018, направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що судами попередніх інстанцій не досліджено факт того, в яких трудових відносинах знаходився позивач та відповідач станом на час звернення до суду із вказаним позовом та не надано правову оцінку наказу за №340 о/с про скасування пункту наказу УМВС України в Черкаській області №312о/с від 06.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_3 на підставі постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року по справі №823/5359/15 (набрала законної сили 27.10.2016), який прийнято лише 27.12.2017, що згідно приписів ст. 236 Кодексу законів про працю України вважається затримкою виконання рішення суду та підставою для виплати працівнику середнього заробітку за час такої затримки. Також, судами не враховано той факт, що позивач в період з 28 серпня 2015 року по 18 червня 2018 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі наказів управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 28 серпня 2015 року №236 о/с та від 04 вересня 2015 року №243 о/с. Натомість, з аналізу положень Кодексу законів про працю України можна зробити висновок, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати за відповідною займаною посадою, на якій він був поновлений. З наведеного вбачається, що позивач не була позбавлена можливості працювати за відповідною посадою, однак виявила бажання скористатись, закріпленою ч. 3 ст.179 Кодексу законів про працю України, нормою щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в якій і знаходилась на момент звільнення та на момент звернення до суду з вказаним позовом, тому грошове забезпечення за місцем проходження служби не отримувала. Проте, оскільки у сторін наявний спір про неналежне виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року по справі №823/5359/15 в частині поновлення позивача на попередній роботі, а суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини справи в цій частині, у Суду відсутня можливість встановити період затримки виконання рішення суду та наявність у позивача права, з урахуванням періоду її знаходження у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу та індексації заробітної плати.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду при цьому погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України визначає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, втрата працівником заробітку з підстав незаконного звільнення підлягає відновленню одночасно з поновленням його на попередній посаді і виплатою середнього заробітку за час, протягом якого працівник не був допущений до роботи у зв'язку із таким звільненням. Разом з цим, виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу охоплює період з моменту звільнення працівника, що відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, до вирішення органом, що розглядає трудовий спір, питання про поновлення працівника на роботі.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) передбачає, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 24 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" від 29 липня 1991 р. № 114 (далі за текстом - Положення № 114) передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3 прийнята на службу в органи внутрішніх справ згідно наказу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 178 о/с від 30.07.2003. Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 170 о/с від 20.06.2014 позивач призначена на посаду оперуповноваженого сектору КМСД Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС.

В подальшому, наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 236 о/с від 28.08.2015, з урахуванням наказу № 243 о/с від 04.09.2015, позивачеві надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 28.08.2015 по 18.06.2018.

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 позивача звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 "Г" (через скорочення штатів) Положення. Підставою для прийняття такого наказу зазначено Закон України "Про Національну поліцію".

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі № 823/5359/15 визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Черкаській області № 312 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за пунктом 64 "Г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та зобов'язано управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області вирішити питання щодо обов'язкового працевлаштування ОСОБА_3.

Натомість, з аналізу положень Кодексу законів про працю України можна зробити висновок, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати за відповідною займаною посадою, на якій він був поновлений.

Встановлені колегією суддів обставини свідчать, що позивач не була позбавлена можливості працювати за відповідною посадою, однак виявила бажання скористатись закріпленою ч. 3 ст. 179 Кодексу законів про працю України нормою щодо надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в якій і знаходилась на момент звільнення та на момент звернення до суду з даним позовом, тому грошове забезпечення за місцем проходження служби не отримувала і, як наслідок, в даному випадку вимушеного прогулу немає.

Щодо доводів апелянта про те, що протягом 2016-2017 років ОСОБА_3 неодноразово зверталась до відповідача з вимогою допустити її до роботи, однак з вини відповідача така була позбавлена можливості працювати за відповідною посадою, тобто позбавлена права на працю, колегія суддів зазначає, що позивач, скориставшись своїм правом взяти відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та відповідачем надана така відпустка позивачу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 28.08.2015 по 18.06.2018, тобто, її право на працю не було порушено, натомість, доказів, що ОСОБА_3 протягом 2016-2017 років неодноразово зверталась до відповідача з вимогою допустити її до роботи, матеріали справи не містять та позивачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що на виконання постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі № 823/5359/15 наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 340 о/с від 27.12.2017 скасовано пункт наказу УМВС від 06.11.2015 № 312 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за пунктом 64 "Г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, тобто має місце неналежне виконання відповідачем вказаної постанови суду.

Разом з тим, позовні вимоги позивача та їх обґрунтування стосуються зобов'язання управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 з урахуванням індексації на час виплати, однак, як встановлено та зазначено вище, у позивача відсутній вимушений прогул, а тому підстави для його виплати відсутні.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.А. Губська

О.О. Беспалов