Справа № 460/3227/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 квітня 2019 року м. Рівне №460/3227/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Гоч Н.М., третьої особи позивача: представник Гнатишин К.В.,

відповідача: представник Колюх М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Головного управління ДФС у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління Державної казначейської служби України у Рівненському районі Рівненської області,
доКолективного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Зоря"
про стягнення коштів за простроченою заборгованістю за бюджетною позичкою,
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Друзенко Н.В. від 29.12.2018 відкрито провадження у справі №460/3227/18 за позовом Головного управління ДФС у Рівненській області до Колективного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Зоря" про стягнення коштів за простроченою заборгованістю за бюджетною позичкою. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.01.2019.

Підготовче засідання з 29.01.2019 відкладено на 22.02.2019, а потім на 14.03.2019.

Ухвалою від 22.02.2019 до участі в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено Управління Державної казначейської служби України у Рівненському районі Рівненської області.

Ухвалою від 15.03.2019 провадження в адміністративній справі №460/3227/18 було зупинено до вирішення питання про відвід головуючому судді в порядку, визначеному частиною четвертою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 21.03.2019 провадження в адміністративній справі №460/3227/18 поновлено, підготовче судове засідання призначено на 12.04.2019.

Представник відповідача - адвокат Фінкевич В.Г. в підготовче засіданні 12.04.2019, яке мало відбуватися за його участю в режимі відеоконференції не прибув.

Інший представник відповідача у зв'язку з цим просив відкласти підготовче засідання.

З врахуванням вимог статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішив проводити підготовче засідання без участі вказаного представника.

В підготовчому засіданні поставлено на обговорення клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі, обґрунтоване положеннями пункту 1 частини першої статтів 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом вказаного клопотання, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних вноважень не дає достатніх підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та беззаперечно відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підіягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. При цьому, сторона відповідача наголосила на тому, що у 2004 році позивач звертався в Господарський суд Рівненської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитній угоді від 16.12.1997, укладеній з Міністерством фінансів України, і судовими рішеннями у справі №2/305 в позові було відмовлено з мотивів пропуску строку позовної давності з огляду те, що у такому спорі існують цивільні правовідносини. При цьому, саме в рамках даної справи Вищий адміністративний суд України закрив касаційне провадження і повернув справу Вищому господарському суду України за підвідомчістю, зробивши висновок, що даний спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. За наведеного, сторона відповідача наполягала на тому, що оскільки підставою позовних вимог є договірні відносини між Агрофірмою «Зоря» та Державним експортно-імпортним банком України, то позов ГУ ДФС у Рівненській області про стягнення коштів за простроченою заборгованістю за бюджетними позичками на суму 212106849,38 грн. слід розглядати за правилами господарського, а не адміністративного судочинства.

Сторона позивача проти зазначеного клопотання заперечила, покликаючись на те, що за підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи ДФС мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України і такі позови за правилами статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України відносено до юрисдикції адміністративних судів. За наведеного позов до КСП "Агрофірма "Зоря" про стягнення коштів за простроченою заборгованістю за бюджетною позичкою належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Третя особа на стороні позивача підтримала доводи сторони позивача.

Заслухавши учасників справи, суд прийшов до наступних висновків.

За частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи, зокрема, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

В свою чергу, згідно з частиною дев'ятою статті 17 Бюджетного кодексу України, прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання. Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, обласною радою чи територіальною громадою міста) не поширюється.

Пунктом першим підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу, тобто за механізмами погашення податкового боргу.

А згідно з підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи ДФС мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Отже, аналіз положень податкового та бюджетного законодавства дають підстави для висновку про те, що законодавець поширив процедуру погашення податкового боргу на порядок стягнення заборгованості за бюджетними позичками, тим самим наділивши правовідносини позики, що виникли між державою як позикодавцем та господарюючим суб'єктом як позичальником, ознаками публічно-правових, стягнення якого здійснюється органами ДФС України шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відтак, позовні вимоги Головного управління ДФС у Рівненській області до Колективного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Зоря" про стягнення коштів за простроченою заборгованістю за бюджетною позичкою підлягають розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.

Суд також зауважує на тому, що в силу вимог частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 по справі №755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 30.05.2017 по справі №820/5225/15, розглядаючи заяву Товариства про перегляд з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права при оскарженні судового рішення, яке прийнято з порушенням правил встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, вказав, що у даній справі суди вирішували питання щодо стягнення заборгованості з Товариства за кредитами, наданими підприємству Державним експортно-імпортним банком України під державні гарантії. Апеляційний суд, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив із того, що спірні відносини ґрунтуються на нормах бюджетного законодавства, а саме щодо надання суб'єкту господарювання кредиту під державні гарантії відповідно до постанови №78 та стягнення простроченої заборгованості згідно з Порядком обліку заборгованості, в тому числі простроченої, перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками/фінансовою допомогою, наданими Міністерством фінансів у 1993-1998 роках, нарахування пені та списання безнадійної заборгованості, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №174 від 02.03.2011. Верховний Суд України визнав, що рішення судів у даній справі, ухвалені з дотриманням правил встановленої законом юрисдикції адміністративних судів. При цьому Верховний Суд України погодився з тим, що норми цивільного законодавства, зокрема частини другої статті 604 Цивільного кодексу України, в даному випадку застосуванню не підлягають, зауваживши на застосування положень статей 19, 20 Податкового кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 по справі №807/257/14 (адміністративне провадження №К/9901/4647/18) зробив однозначний висновок щодо застосування відповідних норм процесуального права, вказавши, що спір за позовом органу ДФС про стягнення заборгованості перед державним бюджетом за бюджетною позичкою та фінансовою допомогою належить до адміністративної юрисдикції.

За наведеного клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі №460/3227/18 на підставі пункту 1 частини першої статтів 238 Кодексу адміністративного судочинства України до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 238, 241, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити Колективному сільськогосподарському підприємству "Агрофірма "Зоря" в клопотанні про закриття провадження у справі №460/3227/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Друзенко Н.В.