Справа № 440/625/19
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2019-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/625/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Протас О.М.,

відповідача - Скрипника В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди, -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2019 року (згідно відбитку поштового штампу на конверті) ОСОБА_2 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25.01.2019, винесеної приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипником Володимиром Леонідовичем у виконавчому провадженні ВП№56499996.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на прийняття приватним виконавцем спірної постанови не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки визначаючи спірною постановою розмір винагороди виконавець безпідставно не врахував того, що підставою для стягнення винагороди приватного виконавця у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення виконавцем дій із забезпечення повного або часткового стягнення з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документів сум, та того, що винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум. В спірному випадку в межах виконавчого провадження виконавцем не було стягнуто з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» присуджених сум за виконавчим листом №524/3923/15-ц, виданим Автозаводським судом м. Кременчука Полтавської області 04.10.2016. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь приватного виконавця Скрипника В.Л. винагороди, а відтак, постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 25.01.2019 ВП№56499996 підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/625/19, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16:00 год 27.03.2019.

22.03.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити (а.с. 125-131). Зазначає, що приписами Законів України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» основна винагорода приватного виконавця встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, а не суми, яка фактично стягнута у виконавчому провадженні. Така сума основної винагороди стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а виплата здійснюється пропорційно до фактично стягнутої суми. У разі невиплати (неотримання) приватному виконавцю винагороди у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, під час здійснення виконавчого провадження, яке завершено, останній має право на примусове стягнення такої винагороди у сумі, що несплачена під час розподілу стягнутих із боржника коштів. Крім того, виконавець зауважує, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору, а згідно з приписами статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем саме у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. За викладених обставин, в спірному випадку відсутні підстави для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25.01.2019.

Судове засідання 27.03.2019 судом було відкладено на 12.04.2019 на підставі пункту 1 частини 2 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з відсутністю відомостей про вручення позивачу повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Позивач в судове засідання 12.04.2019 не з'явилася, направила до суду заяву, у якій просила провести розгляд справи за її відсутності (а.с. 151).

Відповідач у судовому засіданні 12.04.2019 проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 30.05.2018 приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. на підставі заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 24.05.2018 №114-40/34-3260 (а.с. 40-41) відкрито виконавче провадження №56499996 з примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.10.2016 №524/3923/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 24.07.2007 №014/0043/74/85738 у сумі 25116 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 3086,05 доларів США - відсотки, 102701,77 грн - пеня, 3654,00 грн - судові витрати/судовий збір (а.с. 38-39).

При цьому, у пункті 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.05.2018 ВП№56499996 (а.с. 58) приватним виконавцем зазначено про стягнення з боржника ОСОБА_2 основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню, але не більше 2820,25 доларів США та 10431,16 грн.

В цей же день, тобто 30.05.2018, приватним виконавцем складено розрахунок розміру основної винагороди приватного виконавця та направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 61-62).

30.05.2018 в межах виконавчого провадження №56499996 розпочато примусове виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.10.2016 №524/3923/15-ц шляхом винесення постанов про звернення стягнення на майно боржника та про арешт майна боржника (а.с. 60, 63).

Також, з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, виконавець направив до відповідних реєструючих установ відповідні запити.

05.01.2019 приватний виконавець отримав заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про повернення виконавчого документа (а.с. 112).

24.01.2019 приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №56499996 (а.с. 119).

На наступний день, тобто 25.01.2019, приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнув з боржника у виконавчому провадженні №56499996 ОСОБА_2 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 2820,25 доларів США та 10431,16 грн (а.с. 11-12).

В цей же день приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л., керуючись пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 122).

Не погодившись з постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 25.01.2019 ВП№56499996, позивач оскаржила її до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина 5 статті 26 Закону).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Частина 3 статті 40 Закону визначає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з приписами статті 42 Закону кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Стаття 45 Закону встановлює, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як слідує з матеріалів справи, у спірному випадку приватний виконавець при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись вказаними вище нормами, виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнув з боржника у виконавчому провадженні №56499996 ОСОБА_2 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 2820,25 доларів США та 10431,16 грн (а.с. 11-12).

Разом з тим, суд зазначає, що за змістом матеріалів виконавчого провадження №56499996, примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.10.2016 №524/3923/15-ц в результаті вчинених виконавцем виконавчих дій не відбулося, жодної суми коштів з боржника на користь стягувача в рамках вказаного виконавчого провадження виконавцем стягнуто не було.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 зазначеного Порядку передбачено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що підставою для стягнення винагороди приватного виконавця у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення виконавцем дій із забезпечення повного або часткового стягнення з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Таким чином, стягуючи з боржника ОСОБА_2 спірною постановою основну винагороду в розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, але не більше 2820,25 доларів США та 10431,16 грн, при тому, що саму суму боргу за виконавчим документом приватним виконавцем з боржника на користь стягувача стягнуто не було, останній, на переконання суду, діяв не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, зокрема, Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Крім того, при прийнятті рішення у даній справі суд, керуючись принципом верховенства права, який закріплено статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить також з того, що в разі, якщо норми одного чи різних нормативно-правових актів по різному унормовують одні і ті ж правовідносини (в спірному випадку це питання визначення розміру основної винагороди приватного виконавця), суб'єктом владних повноважень повинен бути обраний такий спосіб тлумачення норм права, який буде найменш обтяжливий для особи.

За викладених обставин, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 25.01.2019, винесеної приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні ВП№56499996.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1) до приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича (АДРЕСА_3, рнокпп НОМЕР_2) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про стягнення з боржника основної винагороди від 25 січня 2019 року ВП№56499996.

Стягнути з приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича (АДРЕСА_3, рнокпп НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 870,01 грн (вісімсот сімдесят гривень одна копійка).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава