Справа № 813/3435/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1607/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.,

з участю представника відповідача: Сивоус С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року (суддя- Карп'як О.О., ухвалене в м. Львові о 15:13, повний текст складено 08.01.2019р.) у справі № 813/3435/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанов №ЛВ 562/452/АВ/ФС від 04.07.2018р., та №ЛВ 562/452/АВ/ФС від 04.07.2018р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що постанови від 04.07.2018 року №ЛВ 562/452/АВ/ФС (порушення вимог ч.1 ст.115 КзПП) та №ЛВ 562/452/АВ/ФС (порушення вимог ч.1,3 ст.24 КзПП) винесенні протиправно, та підлягають скасуванню. Зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог ч.1 та 3 ст.24 КЗпП України, оскільки правовідносини з вказаними у постанові і у приписі особами та позивачем регулюються нормами Цивільного кодексу України, а не нормами КЗпП України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду законним та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився та явки представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Клопотання апелянта про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджене жодними доказами в його обґрунтування щодо неможливості прибути в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 08.06.2018 року № 1278-П, інспектору праці - головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів у Львівській області ОСОБА_7, на підставі п.п.6 п.5 Порядку за листами ГУ ДФС у Львівській області від 01.06.2018 вх. № 01-10/9043 та від 04.06.2018 №01-10/9198 в термін з 11.06.2018 по 12.06.2018 провести інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманим працівником, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, працю неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов'язків у ФОП ОСОБА_2: юридична адреса: АДРЕСА_1, фактична адреса: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5.

Також, 08.06.2018 року для здійснення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_2, Головним управлінням Держпраці у Львівській області було видано направлення на здійснення інспекційного відвідування у період з 11.06.2018 року по 12.06.2018 року.

За результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2, відповідачем складено акт № ЛВ 562/452/АВ від 12.06.2018 року, та 19.06.2018 року відповідач склав припис № ЛВ562/452/АВ-П, яким зобов'язано директора усунути встановлені порушення.

В подальшому 21.06.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Грицак О.О., було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЛВ/562/452/АВ/ГД/ІП, та 26.06.2018 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області було скеровано на адресу керівника ФОП ОСОБА_2, виклик на розгляд справи про накладення штрафу, що відбудеться 04.07.2018 року о 11:30 у приміщенні Головного управління Держпраці у Львівській області.

Відтак, 04.07.2018 року заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області Грицак О.О., на підставі акту № ЛВ562/452/АВ від 12.06.2018 року прийнято постанову № ЛВ562/452/АВ/ФС про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу у розмірі 3723 грн., та постанову №ЛВ562/452/АВ/ФС про накладення на ФОП ОСОБА_2, штрафу у розмірі 111 690 грн.

Не погодившись з вказаними вище постановами про накладення штрафу, ФОП ОСОБА_2 звернулась в суд з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок, що оскаржувані постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 04.07.2018 року, прийняті на підставі акту та у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, Головним управлінням Держпраці у Львівській області на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України та абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП України є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що відповідачем були дотримані вимоги щодо проведення інспекційного відвідування та законності прийняття оскаржуваних постанов, з огляду на таке.

Пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 яким затверджено процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 5 вказаного Порядку № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема за інформацією:ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Як видно з матеріалів справи, а саме з наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 08.06.2018 року № 1278-П, підставою для проведення інспекційного відвідування зазначено, за листами ГУ ДФС у Львівській області від 01.06.2018 вх. № 01-10/9043 та від 04.06.2018 №01-10/9198, відтак Головним управлінням Держпраці у Львівській області були дотримані вимоги щодо проведення інспекційного відвідування. Окрім цього ні в позовній заяві ні в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 не оспорюється процедура проведення інспекційного відвідування.

Як вбачається з постанови № ЛВ562/452/АВ/ФС від 04.07.2018 року, підставою для її винесення послугували встановлені в акті перевірки порушення вимог частини 1 статті 115 КЗпП України, стаття 24 Закону України "Про оплату праці", щодо виплати заробітної плати працівникам яка проводиться менше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, а саме заробітна плата працівникам за першу половину березня виплачена 15.03.2018 року, згідно нарахування та виплати авансу за березень 2018 року від 15.03.2018 року, заробітна плата працівникам за другу половину березня виплачена 02.04.2018 року згідно відомості про нарахування та виплату заробітної плати за березень 2018 року від 02.04.2018 року, що перевищує 16 календарних днів.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.1 ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що ФОП ОСОБА_2 в позовній заяві було визнано помилку, однак заперечують включення даного порушення до постанови № ЛВ 562/452/АВ/ФС обіцяють на майбутнє дотримуватися терміни виплати заробітної плати та довідково вказують, що звільненні від відповідальності, оскільки відповідальність за дане правопорушення настає коли порушено строки виплати заробітної плати більше як за один місяць або виплата не в повному обсязі (абз.4 ст.265 КЗпП України) санкція даної статті становить три мінімальні заробітні плати, встановленої на момент вчинення правопорушення).

Твердження ФОП ОСОБА_2, про те, що вчинене ними правопорушення слід кваліфікувати за абз.3 ч.2 ст. 265 КЗпП України, а саме порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, судом першої інстанції вірно не взято до уваги, оскільки під час інспекційного відвідування було встановлено, що виплата заробітної плати працівникам яка проводиться менше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, однак порушення строків не перевищує 1 місяць, а відтак такі дії слід кваліфікувати відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ562/452/АВ/ФС від 04.07.2018 року, прийнята на підставі акту та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, Головним управлінням Держпраці у Львівській області на підставі абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП України є законною та обґрунтованою

Із змісту постанови № ЛВ562/452/АВ/ФС від 04.07.2018 року вбачається, що підставою для її винесення послугували встановлені в акті перевірки порушення вимог частини 1 та 3 статті 24 КЗпП України та Постанови КМУ № 413, оскільки допущено до роботи працівника ОСОБА_5 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем 17.05.2018 року було укладено договір підряду №б/н, із фізичною особою ОСОБА_6 (вказаною у акті інспекційного відвідування). Предметом вказаного договорі підряду є: кількісний результат дій Виконавця, а саме отримання інформації не менше як від 200 осіб. Виконавець зобов'язується виконати роботи по вивчені кон'юнктури ринку, з метою аналізу ситуації на ринку та її прогнозування у сфері реалізації хлібобулочних, кондитерських виробів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та інших груп продовольчих товарів. Пунктом 2.3. даного договору підряду визначено, що кінцевим результатом такого дослідження є отримання відповідей на наступні питання: в який момент, за якими цінами та в який спосіб слід продавати товар.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою-підприємцем (далі ФОП), за якою: - працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові; - власник підприємства або уповноважений ним орган чи ФОП зобов'язується виплачувати працівникові зарплату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При укладенні трудового договору, громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівника приймають на роботу (посаду) для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку. Прийняття на роботу здійснюється відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації - працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату роботодавця, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені законодавством про працю гарантії та компенсації.

Згідно з статтею 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

В окремих випадках робота може виконуватися не за трудовим договором, а на іншій юридичній підставі. Зокрема, можливе виконання роботи за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як видно з пояснень, які були надані ОСОБА_5, під час інспекційного відвідування вказано, що така працювала на підставі договору підряду.

Однак, як вбачається із договору підряду від 17.05.2018 року, виконавець зобов'язується виконати роботи по вивчені кон'юнктури ринку, з метою аналізу ситуації на ринку та її прогнозування у сфері реалізації хлібобулочних, кондитерських виробів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та інших груп продовольчих товарів.

Судом першої інстанції з показів свідка ОСОБА_5, встановлено, що вона користувалася місцем касира, здійснювала касові операції, оскільки коли люди розраховувалися за товар, свідок задавала їм запитання та збирала для себе інформацію на виконання договору підряду. В той день коли проходило інспекційне відвідування, свідок підтвердила, що нею було продано слойку з яблуками та видано чек.

Крім цього, під час інспекційного відвідування 11.06.2018 року було встановлено, що ОСОБА_5, виконувала посадові обов'язки продавця (касира) у позивача у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_6, що підтверджується фото фіксацією даного правопорушення та показами свідка ОСОБА_7, в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, обов'язки, які виконувала ОСОБА_5 з проведення розрахункових операцій повинні були бути оформлені договором з обумовленням повної матеріальної відповідності такого працівника, що унеможливлює виконання таких обов'язків по договору підряду.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що посилання апелянта на те що між нею та ОСОБА_5 укладено договір підряду не спростовує порушення передбачене ч.3 ст. 24 КзПП (допущення працівника до роботи без укладення трудового договору), оскільки вказаним договором не передбачено та не врегульовано обов'язків виконавця щодо здійснення продажу товарів покупцям через касовий апарат а також будь-яких інших обов'язків щодо продажу товарів

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ562/452/АВ/ФС від 04.07.2018 року, прийнята на підставі акту та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, Головним управлінням Держпраці у Львівській області на підставі абз.2 ч.2 ст. 265 КЗпП України є законною та обґрунтованою.

З приводу посилання апелянта на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 03.08.2018р. №464/3916/18, згідно якої провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41, ч. 1 ст. 163-4 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

З огляду на наведене , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані постанови про накладення штрафу від 04.07.2018 року винесені правомірно.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 813/3435/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 11.04.2019р.