Справа № 814/850/17
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/850/17

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О. О.,

- Шляхтицького О.І.,

за участю: секретаря судового засідання - Уштаніт Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва, Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки), рішень про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 звернулась до адміністративного суду з позовом до ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва та ГУ ДФС у Миколаївській області, в якому враховуючи уточнення до позову (а.с. 99-105, 115-131) просила:

визнання протиправним та скасувати вимогу ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївський області №Ф- від 07.11.2016 про сплату боргу (недоїмки) на суму 160023,37 грн.;

визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області № від 07.11.2016 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичним особами за результатами річного декларування на суму 72042,80 грн., 18010,70 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

визнання протиправним та скасувати рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області № від 07.11.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 18381,62 грн.;

визнання протиправним та скасувати вимогу ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області №Ф- від 13.01.2017 про сплату боргу (недоїмки) на суму 160023,37 грн.;

визнання протиправним та скасувати рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області № від 13.01.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 18381,62 грн.;

визнання протиправним та скасувати вимогу ГУ ДФС у Миколаївській області №Ф- від 12.04.2017 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 160023,37 грн.;

визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області № від 12.04.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 18381,62 грн.;

визнання протиправним та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у Миколаївській області №5906-17 про сплату податкового боргу на суму 114376,99 грн.;

визнання протиправним та скасувати рішення №394/14-29-17-05-03 про опис у податкову заставу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області № від 07.11.2016 в частині визначення податкового зобов'язання на суму 2412,00 грн. та штрафних санкцій на суму 603,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2017 №Ф- Головного управління ДФС України в Миколаївський області в частині визначення недоїмки на суму 5579,76 грн.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області № від 12.04.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині визначення штрафу в сумі 557,97 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в період з 29.08.2016 по 16.09.2016 ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску з 01.01.13 по 31.12.15, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015. За результатами перевірки було складено Акт №523/14-02-13-04- від 23.09.2016 р. На підставі висновків, викладених в Акті перевірки від 23.09.2016р., податковим органом винесено вимога про сплату боргу (недоїмка), податкове повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Апелянт зазначає, що 25.10.2016 отримала акт про результати документальної планової невиїзної перевірки з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску з 01.01.13 по 31.12.15 від 23.09.2016 №523/14-02-13-04-. У п.2.1.18 акту зазначено, що «перевіркою щодо наявності фактів здійснення фізичної особи-підприємця операцій з суб'єктами, які мають ознаки фіктивності, припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо, таких фактів не встановлено». Тобто усі, надані до перевірки первинні документи є такими що відповідають дійсності. У п. 2.2.1 акту зазначено, що «З питань дотримання порядку ведення обліку доходів та витрат перевіркою встановлено неналежне ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності в період перевірки з 01.01.2013 по 31.12.2015 (книги обліку доходів і витрат по загальній системі оподаткування велися неналежним чином - в 2013-2015 роках включено до складу витрат суму витрат в розмірі 461162,44 грн., яка за результатами перевірки не підтверджена документально), чим порушено п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України». У п. 2.2.3 акту зазначено, що «відхилення в сумі визначення витрат за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 в розмірі 461162,44 грн., у т.ч. в 2,013 році - 137134,44 гривень, в 2014 році - 223249,26 гривень, в 2015 - 100778,74 виникли за рахунок невірного визначення сум витрат, а саме до складу витрат були включені суми витрат за придбанні паливно-мастильні матеріали (дизельне пальне), розрахунки за які здійснювалися з карток VISA, VISA/MASTER з карток з дисконтів, про що свідчать надані для перевірки фіскальні розрахункові документи». Апелянт не погоджується з висновками, викладеними у Акті, та зазначає, що порядок оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців визначено ст. 177 ПК України. При цьому, оскільки виручкою фізичної особи-підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та негрошовій формі, то датою при формуванні загального оподаткованого доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарі, тобто застосовується касовий метод. До складу витрат включається тільки витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтверджені відповідними документами про їх оплату. Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інші показників. Апелянт придбала паливно-мастильні матеріали на АЗС та первинним документом, який дає право, згідно чинного законодавства, включати ці придбання до складу витрат є чек РРО. Усі первинні документи, надані до перевірки, не містять ознак фіктивності, що засвідчено у акті перевірки. У листі від 13.09.2016 було зазначено, що у ході підприємницькою діяльності ФОП використовував як власні так і позичені кошти, які належать близьким та рідним ФОП. Ні один законодавчий документ не забороняє ФОП використовувати залучені кошти. Відносно неврахування витрат у розмірі 16080,00 гривень, які були сплачені ФОП ОСОБА_3, то у звіті 1-ДФ за 1 кварталу 2015 року було допущено помилку. У зв'язку з викладеним, апелянт вважає, що податковим органом винесено рішення, яке не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню в адміністративному порядку відповідно до вимог ст. 56 Податкового кодексу України.

Відповідач/Головне управління ДФС у Миколаївській області, надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог - без змін. Відповідач зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що факти викладені в акті перевірки від 23.09.2016 №523/14-02-13-04/НОМЕР_1 ґрунтуються на наявних фактах порушення ФОП ОСОБА_2 норм діючого законодавства, а податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог діючого законодавства.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_2 в Виконавчому комітеті Миколаївської міської раді 05.07.2010 р. отримала свідоцтво про державну реєстрацію, номер запису про реєстрацію 0052689, код основного виду економічної діяльності 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, клас професійного ризику виробництва 33.

Взято на облік в контролюючому органі 06.07.2010 р. №2201/2678-6, станом на 16.09.2016 р. перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

Дані про реєстрацію само зайнятої особи як платника ПДВ: свідоцтво від 02.08.2010 р. №, видане ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

В період з 29.08.2016 по 16.09.2016 ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску з 01.01.13 по 31.12.15, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

За результатами перевірки було складено акт №523/14-02-13-04/НОМЕР_1 від 23.09.2016 р.

Під час перевірки податкова встановила відхилення в сумі визначення витрат за період з 01.01.13 по 31.12.15 в розмірі 461162,44 гривень, у т.ч. в 2013 році - 137134,44 гривень, в 2014 році - 223249,26 гривень, в 2015 році 100778,74 гривень. До складу витрат були включені суми витрат за придбані паливно-мастильні матеріали (дизельне пальне), розрахунки за які здійснювались з карток VISA, VISA/MASTER, карток з дисконтом, про що свідчить надані для перевірки фіскальні розрахункові документи. За результатами перевірки в період з 01.01.2013 по 31.12.2015 встановлені випадки розрахунків за придбані паливно-мастильні матеріали фіскальними розрахунковими документами, які оплачені картками VISA, VISA/MASTER, які не належать ФОП ОСОБА_2 З цього факту відповідач зробив висновок про включення до складу витрат сум без підтверджуючих документів.

Крім того, за результатами перевірки, в період з 01.01.2015 по 31.12.2015, ФОП ОСОБА_2 за даними книги обліку доходів і витрат, яка зареєстрована в ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 13.07.10 №8284, включено до складу витрат додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік графа 7 (інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг) суму витрат у розмірі 74110 грн., за надані послуги ФОП ОСОБА_2 за 2015 рік, тоді як згідно відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за Формою №1-ДФ за 2015 рік зазначено виплату доходів ФОП ОСОБА_2 лише в сумі 58030 грн.

Відповідно до складу витрат за 2015 рік не врахована суму в розмірі 16080 грн., які не підтверджені документально.

Документальною плановою невиїзною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 вимог:

п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139, п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 розділу IV з урахуванням розділу III Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №21 змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку фізичних осіб від підприємницької діяльності за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 на загальну суму 72042,80 грн., у т.ч. за 2013 рік на суму 21558,52 грн., за 2014 рік на суму 35367,42 грн., за 2015 рік на суму 15116,86 грн.;

п. 2 ст. 6, п.п. 2 п. 1 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2461- IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» результаті чого встановлено заниження єдиного внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 на загальну суму 160023,37 грн., у т.ч. за 2013 рік на суму 47585,65 грн., за 2014 рік 77467,49 грн., за 2015 рік на суму 34970,23 грн.

На підставі висновків, викладених а акті перевірки 07.11.2016 ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення № про визначення ФОП ОСОБА_2 податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 90053,50 грн., з яких 72042,80 грн. за основним зобов'язанням та 18010,70 за штрафними санкціями.

12.04.2017 ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФОП ОСОБА_2 визначені штрафні санкції в сумі 18381,62 грн..

12.04.2017 ГУ ДФС у Миколаївській області направлено на адресу ФОП ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- з вимогою сплатити заборгованість єдиного внеску на суму 160023,37 грн..

21.09.2017 ГУ ДФС у Миколаївський області надіслало на адресу ФОП ОСОБА_2 податкову вимогу №5906-18 про необхідність сплатити податковий борг в сумі 114376,99 грн..

21.09.2017 ГУ ДФС Миколаївській області прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №394/14-29-17-05-03, яким здійснено опис майна, що перебуває у власності позивачки.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення по даній справі, суд першої інстанції, за наслідками розгляду вказаного спору дійшов висновку про те, що вказаний позов необхідно задовольнити лише в частині визнання протиправними та скасування: податкового повідомлення-рішення № від 07.11.2016 в частині визначення податкового зобов'язання на суму 2412,00 гривень та штрафних санкцій на суму 603,00 гривень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2017 №Ф- в частині визначення недоїмки на суму 5579,76 гривень, рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області № від 12.04.2017 в частині визначення штрафу в сумі 557,97 гривень.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платника податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, введення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.3 ст. 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 177.4.1. ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Натомість, відповідно до п. 177.4.5. ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Щодо доводів апеляційної скарги, що висновки викладені у акті перевірки відносно того, що фіскальні розрахункові документи (чеки) не підтверджують витрати ФОП ОСОБА_2 на придбання ПММ не можуть бути прийнятті як законно обгрунтовані, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до норм Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий податковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Як встановлено перевіркою правильності визначення документально підтверджених витрат є відхилення в сумі визначення витрат за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 в розмірі 51162,44 грн., у т.ч. в 2013 році - 137134,44 грн., в 2014 році - 223249,26 грн., в 2015 році -00778,74 грн. виникли за рахунок невірного визначення сум витрат, а саме :

до складу витрат були включені суми витрат за придбані паливно-мастильні матеріали дизельне пальне), розрахунки за які здійснювались з карток VIZA, VIZA/МАSТЕR, карток з дисконтом, про що свідчать надані для перевірки фіскальні розрахункові документи (чеки).

В ході проведення перевірки з метою підтвердження з яких саме карток (в т.ч. VIZA, VIZA/МАSТЕR, карток з дисконтом) здійснювались розрахунки за придбані паливно-мастильні матеріали (дизельне пальне) ДПІ надано запит ФОП ОСОБА_2 від 13.09.2016 №2341/10/14-02-13-04.

ФОП ОСОБА_2 згідно листа від 15.09.16 (вх. № 5059/10 від 15.09.16) повідомлено, що вона як фізична особа має картки, про що підтверджує довідка від 14.09.2016 року №8ВGС-B391-МQВR-ЗКСО ПриватБанку та ксерокопія карти з дисконтом (додаток до акта №5 на 9 аркушах сторінки №4-5).

Дані про картки, зареєстровані на ім'я ОСОБА_2, зазначені у довідці ПриватБанку від 14.09.2016 року №8ВGС-B391-МQВR-ЗКСО, відсутні в інформацій базі даних АIC Податковий блок ГУ ДФС України. Також в зазначеній вище довідці банку не зазначено дата відкриття вказаних карткових рахунків відкритих на ім'я ОСОБА_2.

Крім того ФОП ОСОБА_2 не надано до перевірки, за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р. рух коштів по зазначеним в довідці з ПриватБанку наступним карткам:

НОМЕР_2- карта універсальна;

НОМЕР_3 - карта універсальна;

НОМЕР_4 - карта для виплат;

НОМЕР_5 - карта для виплат;

НОМЕР_6 - карта для виплат.

Отже, зазначені фіскальні розрахункові документи (чеки) не підтверджують витрати апелянта на придбання ПММ, оскільки відповідно наданої ФОП ОСОБА_2 довідки від 14.09.2016 року №8ВGС-B391-МQВR-ЗКСО ПриватБанку, підприємець не є власником карток з яких здійснювалась оплата за ПММ на загальну суму 445082, 44 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в цій частині позову, оскільки з одного боку витрати на закупівлю дизельного палива узгоджуються з господарською діяльністю позивачки, основним видом економічної діяльності якої є 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, клас професійного ризику виробництва 33. Разом тим, відповідно до вимог ПК України, для врахування витрат для зменшення об'єкту оподаткування, це повинні бути витрати саме цього платника податків, а не інших осіб. По цій справі, під час перевірки встановлено, що позивачка віднесла до складу витрат фіскальні звітні чеки про закупівлі дизельного пального не ФОП ОСОБА_2, а іншими особами. Тобто, це є витратами не позивачки, а витрати інших осіб. За таких обставин, позивачка не має права відносити витрати інших осіб, до складу власних витрат та за рахунок цього зменшувати об'єкт оподаткування.

Посилання апелянтом, що органи ДФС не врахували, що вартість пального, витраченого на «холості» переїзди та повергнення авто до місця гаражування і так не включена до витрат підприємця, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини не підтверджені письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Щодо доводів апелянта про неврахування витрат за період 01.01.2013 по 31.12.2015 у розмірі 16080,00 грн., які були сплачені ФОП ОСОБА_3, колегія суддів зазначає наступне.

Перевіркою встановлене неправомірне включення до складу витрат ФОП ОСОБА_2 вартості послуг наданих ФОП ОСОБА_3 без підтверджуючих документів.

Так, за даними книги обліку доходів і витрат, яка зареєстрована в ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 13.07.10 №8284, включено до складу витрат додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік графа 7 (інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг) суму витрат у розмірі 74110 грн., за надані послуги ФОП ОСОБА_2 за 2015 рік. В той же час, згідно відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за Формою №1-ДФ за 2015 рік зазначено виплату доходів ФОП ОСОБА_2 лише в сумі 58030 грн. Відповідно до складу витрат за 2015 рік не врахована суму в розмірі 16080 грн., які не підтверджені документально.

Відповідно до ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об'єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об'єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що аргументи, наведені апелянтом щодо допущення технічної помилки у звіті 1-ДФ за 1 квартал 2015 року, про те, що інспектори не мали права спиратися на дані звіту 1-ДФ, не змінюють факт порушення норм Податкового кодексу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Податковій Кодекс України вимагає підтвердження проведених витрат саме первинними документами. Матеріалами справи підтверджено, що витрати підтверджені первинними документами, а саме договір на виконання робіт та надання послуг №8 від 01.01.2015 між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 207), податкові розрахунки сум доходи, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (Т. 1 а.с. 208-209), податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 216-2019), акт-приймання передачі послуг №1 від 28.02.2015 (Т. 1 а.с. 212), акт-приймання передачі послуг №2 від 31.03.2015 (Т. 1 а.с. 212), акт-приймання передачі послуг №3 від 30.04.2015 (Т. 1 а.с. 213), акт-приймання передачі послуг №4 від 31.05.2015 (Т. 1 а.с. 213), акт-приймання передачі послуг №5 від 30.06.2015 (Т. 1 а.с. 214), прибуткові касові ордери на загальну суму 11800 гривень (Т. 1 а.с. 215).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині позову, оскільки зазначені витрати підтверджені первинними документами позивачки.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині визнання протиправними та скасування вимоги ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївський області №Ф- від 07.11.2016, рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області № від 07.11.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 18381,62 гривень, вимоги ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області №Ф- від 13.01.2017 про сплату боргу (недоїмки) на суму 160023,37 гривень, рішення ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області № від 13.01.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 18381,62 гривень, оскільки вони відкликані контролюючим органом та не є чинним.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткову правомірність нарахування контролюючого органом недоїмки зі сплати податку на доходи фізичних осіб, суд дійшов висновку також про необхідність відмовити в задоволені позову про визнання протиправним та скасування податкової вимоги ГУ ДФС у Миколаївській області №5906-17 про сплату податкового боргу на суму 114376,99 грн. та рішення №394/14-29-17-05-03 про опис у податкову заставу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції частині відмови позовних вимог, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ФОП ОСОБА_2

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва, Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки), рішень про застосування штрафних санкцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П.Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.І.Шляхтицький