Справа № 807/175/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/4405/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.,

судді Сапіга В.П.

секретар судового засідання Луців І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року (суддя Плеханова З.Б., проголошено в м. Ужгород о 13:20:08, повний текст виготовлено 06.11.2018) у справі № 807/175/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору- Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, Закарпатський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України про визнання рішень протиправними, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, третя особа на стороні позивача: Закарпатський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України, яким просив: визнати неправомірними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, щодо зменшення розміру його пенсії до 5976,97 грн. замість 6956,13 грн.; визнати незаконним рішення Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області № 443 від 22 грудня 2017 р. № 76 про утримання надміру виплачених сум пенсій, скасувати його, зобов`язати повернути кошти, утримані з пенсії кошти починаючи з 01.01.18 року; визнати неправомірними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, щодо відрахування з його пенсії 20% в рахунок погашення переплати пенсії за період з 02.09.13 р. по 31.12.17 року; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі гривень 20000,00 (двадцять тисяч) гривень.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Позивач з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року ніс службу в населених пунктах зони відчуження (ЧАЕС, 3 зона) за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 (880 окрема рота хіміків-дозиметристів) за посадою заступник командира роти по політичній частині. Внаслідок отриманої дози опромінення став інвалідом 2 групи, та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Перебуває на обліку у відповідача та з 02.09.13 року отримує пенсію, призначену по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням норм Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.11 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

01.02.17р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням надати розрахунок пенсії та отримав відповідь, за змістом якої стало відомо, що відповідач для розрахунку пенсії врахував період його служби у зоні відчуження з 15.11.86р. по 29.11.86р.

18 жовтня 2017 року позивач отримав від відповідача вкладку № 67 до протоколу №69 від 13.10.17 р. «про відмову у перерахунку пенсії» по заробітній платі, відповідно до довідки № 4289 від 26.07.17 р. із змісту якої стало відомо, що відповідач відмовив у перерахунку пенсії із-за відсутності первинних фінансових документів. В січні 2018 року позивач отримав пенсію, яка була значно меншою від попередньої.

З метою з`ясування причини зменшення розміру пенсії 25.01.18р. та 15.02.18р. представник позивача звернувся із адвокатським запитом до відповідача. Із змісту відповідей стало відомо, що відповідач, на підставі листа ГУ Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 11984/02/02 від 26.09.17 р. та акту № 194 від 23.08.17 р. перевірки правильності надання довідки про заробітну плату для обчислення розміру пенсії Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області «впорядкував пенсійну справу з моменту призначення пенсії та вивів переплату пенсії в сумі 174400.6 грн. і встановив розмір пенсійної виплати на рівні 5976.97 грн. замість 6956.13 грн. 22 грудня 2017 року відповідач ухвалив рішення № 443 про утримання надміру виплачених сум пенсій, відповідно до якого на підставі ст.50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» утримує з позивача переплату пенсії в розмірі 20% пенсії з 01.01.18 р. до повного погашення. Такі дії відповідача вважає незаконними, що і спонукало позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі №807/175/181 адміністративний позов ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, третя особа: Закарпатський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України, Головне Управління Пенсійного фонду в Закарпатській області про визнання дій та рішень протиправними, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 до 5976,97 грн. замість 6956,13 грн.

Визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородського об`єднаного управління пенсійного фонду України Закарпатської області № 443 від 22 грудня 2017 р. № 76 про утримання надміру виплачених сум пенсій.

Зобов`язано Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області повернути ОСОБА_1 .01.1949 р.н. кошти, утримані з пенсії починаючи з 01.01.18 року.

Визнано неправомірними дії Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відрахування з пенсії ОСОБА_1 20% в рахунок погашення переплати пенсії за період з 02.09.13 року по 31.12.17 року.

Стягнуто з Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 (десять тисяч тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить таке скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін, виходячи з наступних мотивів та міркувань.

Відповідно до Виписки з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 156 від 07.11.86 р. позивач вважався таким, що вибув 08 листопада 1986 року у відрядження у м. Овруч Житомирської області для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. ОСОБА_1 з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року ніс службу в населених пунктах зони відчуження (ЧАЕС 3 зона) за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 (880 окрема рота хіміків-дозиметристів) за посадою заступник командира роти по політичній частині, на підставі наказу по військовій частині НОМЕР_1 від 10.12.1986 р. № 209, безпосередньо брав участь на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Внаслідок отриманої дози опромінення став інвалідом 2 групи, що стверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , посвідченням НОМЕР_4 громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, вкладка № НОМЕР_5 ), та витягом з особової справи.

У зазначений період з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року позивач отримував підвищене грошове забезпечення в розмірі 1725 крб. (345 крб. з кратністю 5), відповідно до Постанови Ради міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 «Об условиях оплаты труда с ликвидацией последствий аварии на Чернобыльской АЕС», премію в сумі 1035 крб.

Відповідно до п. 6 Наказу першого заступника Міністра Оборони України № 092 від 20.07.96 р., позивач був звільнений з військової служби у відставку за пунктом 65 підпункт «В» (за станом здоров`я) Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, з оголошенням подяки за бездоганну службу.

На даний час позивач перебуває на обліку у відповідача, та з 02.09.13 року отримує пенсію, призначену по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням норм Постанови Кабінету міністрів України від 23.11.11 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На звернення позивача до відповідача щодо надання розрахунку пенсії (01.02.2017) Ужгородське об`єднане управління ПФУ Закарпатської області, листом 21.02.17 року, надало відповідь де зазначено, що відповідач для розрахунку пенсії врахував період служби у зоні відчуження з 15.11.86 р. по 29.11.86 р, в сумі 772,50 крб., яка зазначена у довідці №2775 від 30.08.2013 року, виданої Закарпатським ОВК.

Довідка про грошове забезпечення, одержана громадянином ОСОБА_1 за період з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року виконання робіт у зоні відчуження під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, була надана Закарпатським обласним військовим комісаріатом та стала підставою для розгляду органами Пенсійного фонду України питання призначення пенсії. В 2017 році Закарпатський обласний військовий комісаріат видав довідку № 4289 від 26.07.17 р. яку 08.08.17 р. позивач подав для перерахунку пенсії відповідачу.

За наслідками звернення позивача щодо перерахунку пенсії було перевірено особову справу пенсіонера.

Відповідно до вкладки № 67 до протоколу №69 від 13.10.17 року «Про відмову у перерахунку пенсії» по заробітній платі, згідно до довідки № 4289 від 26.07.17 р. відповідач відмовив у перерахунку пенсії із-за відсутності первинних фінансових документів про грошове забезпечення гр. ОСОБА_1 за період служби у зоні відчуження.

На підставі листа ГУ Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 11984/02/02 від 26.09.17 р. та акту № 194 від 23.08.17 р. перевірки правильності надання довідки про заробітну плату для обчислення розміру пенсії Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області впорядкував пенсійну справу позивача з моменту призначення пенсії та вивів переплату пенсії в сумі 174400.6 грн. Встановив розмір пенсійної виплати на рівні 5976.97 грн. замість 6956.13 грн.

22 грудня 2017 року відповідач прийняв рішення № 443 про утримання надміру виплачених сум пенсій, відповідно до якого на підставі ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» утримує з позивача переплату пенсії в розмірі 20% пенсії з 01.01.18 року до повного погашення.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції керувався нормами чинного законодавства, з чим погоджується колегія суддів з мотивів.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Основного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст. 44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно загального правила ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 р. суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Процедура стягнення врегульована Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003 р.

П. 3 Порядку передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 р. у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо.

Пенсія позивачу була призначена з 02.09.2013 року на підставі довідки № 2775 від 30.08.2013 року, наданої Закарпатським ОВК. Вказана довідка № 2775 від 30.08.2013 року, інформація зазначена у ній, та підстави визначення складових призначеної пенсії не були предметом додаткової перевірки відповідача та звірки з Закарпатським ОВК, а отже є дійсними.

26.07.2017 року Закарпатським ОВК позивачу було видано Довідку № 4209 , де зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу в населених пунктах зони відчуження ( ЧАЕС 3 зона) з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 ( 880 рота хіміків-дозиметристів) за посадою заступник командира роти по політичній частині.

Кількість днів служби позивача в зоні Чорнобильської АЕС-30. Пятикратний розмір грошового забезпечення 3-ій зоні ЧАЕС був встановлений Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2.24 Порядку встановлено , що при призначенні (перерахунку) пенсії, серед іншого відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.

Згідно п.п.3. п.2.1. Порядку за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Підпунктом 5 пункту 2.1. Порядку визначено , що до заяви про призначення пенсії за віком додаються серед іншого: - посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відтак є доведеним факт проходження позивачем служби в населених пунктах зони відчудження ( ЧАЕС 3 зона) з 10 листопада 1986 року по 10 грудня 1986 року за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 ( 880 рота хіміків-дозиметристів). Відповідно до наданих документів виплачено підвищене грошове забезпечення, яке дає право на перерахунок пенсії.

Крім того, в оскаржуваному рішенні 443 від 22.12.2017 року відповідача про утримання надміру виплаченої пенсії зазначено, що сума в розмірі 174400,60 грн. утворилася у зв`язку з наданням недостовірних даних. Однак, відповідач не надав належних доказів недопустимості даних, на підставі яких позивачу виплачувалася пенсія згідно довідки Закарпатського ОВК № 4289 від 26.07.2017 року, оскільки ні в Акті перевірки № 194, ні в оскаржуваному рішенні не вказано які саме дані є недостовірними, а тільки зроблено висновок про відсутність первинних фінансових документів. Однак, «недостовірність даних», вказана відповідачем у вищевказаному рішенні не узгоджується із підставою, яка була взята до уваги 22.12.2017 року комісією з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (порахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства та вказана у Протоколі, де зазначено, що розглядалося питання: можливість утримання суми пенсій, надміру виплачених пенсіонерам внаслідок «зловживань самого пенсіонера», а потім констатується про надання недостовірних даних.

Вищевказані підстави не доведені відповідачем, оскільки ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ від 09.07.2003 р. визначає, що суми пенсій, виплачені надміру можуть бути стягнуті внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Належні та допустимі докази факту зловживань з боку пенсіонера або надання страхувальником Закарпатським ОВК недостовірних даних в матеріалах справи відсутні. Крім того, згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Положення ст. 50 Закону №1058-ІУ від 09.07.03 р. та ст. 1215 ЦК України не суперечать одне одному і містять ті самі винятки щодо підстав повернення коштів - розрахункова помилка або недобросовісність з боку набувача.

Згідно ч. 3 ст. 107 Закону №1058-ІУ від 09.07.03 р. суми коштів, безпідставно стягнені органами Пенсійного фонду з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню в триденний строк із дня прийняття рішення виконавчим органом Пенсійного фонду або судом про безпідставність їх стягнення, з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Утримані згідно вказаних рішень кошти з пенсії позивача мають бути йому повернені, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, з огляду на вказане положення Закону №1058-ІУ.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В даному випадку до порушення прав позивача та завдання йому шкоди (як моральної, так і матеріальної) призвела низка рішень і дій Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України та органів Пенсійного фонду України, які безпосередньо проводили відрахування з пенсії позивача.

При цьому, як було зазначено вище, передбачені згідно ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ підстави для проведення утримання з пенсії позивача були відсутні навіть за умови залишення рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС без змін, оскільки розрахункова помилка або недобросовісність з боку набувача не мали місця в будь-якому випадку.

Колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що вказаними рішеннями та діями органів Пенсійного фонду України йому завдано моральної шкоди, оскільки вина відповідача в тому, що ним незаконно стягнено на підставі рішення від 22 грудня 2017 року № 443 надміру виплачені кошти за призначеними пенсіями Управління Пенсійного фонду України.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вказує про те, що позивач не мав можливості користуватись ними тривалий час, що вплинуло на попередній рівень споживання, зокрема, харчування та придбання лікарських засобів, необхідних позивачу як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що очевидно призвело до негативного впливу на позивача та завдання йому моральних страждань.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10 000 грн.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року в справі № 807/175/18 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рушення.

У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише ступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 10 квітня 2019 року.