Справа № 560/350/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/350/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

09 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Шидловського В.Б. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (рішення ухвалено 27 лютого 2019 року суддею Шевчуком О.П. в м.Хмельницький, відомості про дату складення повного рішення в матеріалах справи відсутні) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 у лютому 2019 року звернувся до суду з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницького Головного територіального управління юстиції Дідик Лесі Олегівни від 04 вересня 2018 року у виконавчому провадженні №43462857 про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 26096,78 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавчий лист №280/59/14, виданий 30.04.2014, Коростишівським районним судом Житомирської області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 11.04.2014 і до досягнення дитиною повноліття (виконавче провадження №43462857).

Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Дідик Лесею Олегівною 04 вересня 2018 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 26096,78 грн. (у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла станом на 01.09.2018).

Не погоджуючись із постановою відповідача про накладення штрафу від 04.09.2018 ВП№43462857, з метою захисту власних інтересів, звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Суд першої інстанції визнав протиправною та скасував постанову Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції Дідик Лесі Олегівни від 04 вересня 2018 року у виконавчому провадженні №43462857 про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 26096,78 грн.

Стягнув на користь позивача судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В судове засідання сторони не прибули, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. В заявах до суду представник позивача та представник відповідача просять розглядати апеляційну скаргу за їх відсутності

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

З матеріалі справи слідує, що Коростишівським районним судом Житомирської області видано за результатами розгляду цивільної справи № 280/59/14ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини видано виконавчий лист №280/59/14ц від 30.04.2014.

На підставі вказаного виконавчого документа Другим відділом державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції було відкрито ВП №43462857, в межах якого головним державним виконавцем Дідик Л.О. було винесено постанову від 04.09.2018 про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 26096,78 грн (у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла станом на 01.09.2018).

Не погоджуючись з таким рішенням державного виконавця, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість позивача, щодо сплати аліментів утворилась з 2014 року, а відповідальність у формі штрафу як то передбачено абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII введена лише у 2018 році, а тому позивач не міг передбачити на майбутнє настання такої відповідальності. Суд першої інстанції вважав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, і полягає в тому, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Судом також взято до уваги факт перебування ОСОБА_2 з 08.02.2017 по день розгляду справи під вартою в державній установі "Хмельницький слідчий ізолятор", де він не може бути залучений до роботи, доходів не має, що підтверджується довідкою №5371 від 01.11.2018, долученою до матеріалів справи. З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку не сплата аліментів не свідчить про ухилення боржника від їх сплати, а виникнення заборгованості зі сплати аліментів пов'язане із об'єктивною неможливістю ОСОБА_2 сплачувати аліменти, оскільки останній перебуває під вартою.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами 1 статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями частини 1 статті 26 цього Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.2 ст.74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 Закону №1404-VIII, порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до абз.3 ч.14 ст. 71 Закону №1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначену статтю доповнено відповідною нормою згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який вступив в дію з 28.08.2018.

Статтею 58 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

З урахуванням того, що заборгованість позивача, щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 2014 року, з 08.02.2017 по день розгляду справи позивач перебував під вартою в державній установі "Хмельницький слідчий ізолятор", а відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII введена з 28.08.2018р, а отже до позивача такий вид відповідальності не може бути застосований.

Крім того, відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що в даному випадку не сплата аліментів не свідчить про ухилення боржника від їх сплати, а виникнення заборгованості зі сплати аліментів частково пов'язане із об'єктивною неможливістю ОСОБА_2 сплачувати аліменти, оскільки останній перебуває з 08.02.2017 під вартою та до роботи не може бути залучений, доходів не має.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд першої інстанції задовольнивши позов, дійшов правильного висновку, що позивачем доведено відсутність підстав для винесення постанови про накладення штрафу від 04.09.2018 ВП№43462857 в розмірі 26096,78 грн. (50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла станом на 01.09.2018 року).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 квітня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Шидловський В.Б. Франовська К.С.