Справа № 196/555/18 (2-а/196/7/2018)
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 196/555/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року (суддя Зубій А.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

про скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_1, в якому позивач просить скасувати постанову № 128-ДК/0054ПО/08/01/18, винесену заступником головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотримання законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області - начальником управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Бутенком Юрієм Михайловичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно з постановою від 12.04.2018 № 128-ДК/0054ПО/08/01/18, винесеною заступником головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області - начальником управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач вважає вказану постанову протиправною, просить її скасувати з підстав необґрунтованості, недоведеності вини ОСОБА_1 щодо самовільного зайняття земельної ділянки та винесення постанови не повноваженою особою.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувана постанова прийнята заступником головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області - начальником управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в межах наданих законом повноважень, адже відповідно до ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю мають право, зокрема, розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення. Згідно з п. 5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, голова Держгеокадастру є Головним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель, а його перший заступник та заступник - відповідно першим заступником та заступником Головного державного інспектора. Керівники територіальних органів Держгеокадастру є головними державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в АРК, області, мм. Києві та Севастополі, районі, а їх перші заступники та заступники - відповідно першими заступниками та заступниками головних державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в АРК, області, мм. Києві та Севастополі, районі. Керівники структурних підрозділів Держгеокадастру та його територіальних органів, на яких покладено повноваження щодо виконання інспекційних функцій, є одночасно старшими державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель.

Також судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечується, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення головний державний інспектор на підставі протоколу від 06.04.2018 № 128-ДК/0054П/07/01/18 встановив, що гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив вимоги ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а саме: самовільно займає земельну ділянку площею 0,0050 га по вул. Царичанській в смт. Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області під будівництво та розміщення гаражу.

Позивач з таким висновком не погоджується, зазначає, що останній не доведений належними доказами та спростовується наданими документами.

Зокрема, позивачем надано до суду першої інстанції документи, які, на його думку, спростовують самовільне зайняття земельної ділянки, з чим також погодився суд першої інстанції при вирішенні спору.

Так, судом першої інстанції взято до уваги, що відповідно до рішення Царичанської селищної ради від 11.03.2009 № 782-33/V ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаражу по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 18.03.2009 № 51 надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проектно-технічної документації на будівництво гаражу за адресою: АДРЕСА_1 в смт. Царичанка.

Крім того, інженером КП «Царичанське районне АПБ» виконано проект забудови земельної ділянки, схему перенесення в натурі проекту забудови земельної ділянки, які прийняв забудовник ОСОБА_3.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 19.09.2018 № 903-40/VII є власником земельної ділянки площею 0,0032 га. Дата державної реєстрації права власності 28.09.2018.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що зміст оскаржуваної постанови жодним чином не підтверджує, що самовільне зайняття земельної ділянки без наявності правовстановлюючих документів вчинено безпосередньо позивачем. При цьому суд зазначив, що при відкритті провадження судом було роз'яснено обов'язок відповідача подати суду всі матеріали, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, вчинення дії, з приводу яких подано позов. Строк подачі відзиву на позовну заяву та всіх письмових доказів був встановлений до 07.05.2018. При цьому відповідач відзив на позовну заяву надав суду лише 21.06.2018. До відзиву жодних доказів, які б підтверджували його позицію, правомірність його дій, суду не надано. В судовому засіданні представник відповідача неподання доказів пояснив тим, що він як представник, вступив у справу лише в червні 2018 року, і йому було невідомо які матеріали були наявні в справі. У зв'язку з цим суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів.

Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Вказана вимога закону не була дотримана судом першої інстанції, не забезпечено всебічне з'ясування обставин у справі, у тому числі, шляхом витребування додаткових доказів за власною ініціативою.

Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з письмовими поясненнями, наданими ОСОБА_1 заступнику начальника - начальнику Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Бутенко Ю.О., з приводу самовільного захоплення земельної ділянки під будівництво гаражу в АДРЕСА_1, останній зазначив, що у березні 2009 року його син, ОСОБА_3, звернувся з заявою до Царичанської селищної ради про отримання земельної ділянки. У зв'язку з тим, що син у 2009 році навчався та не мав самостійного заробітку, вважаючи, що всі документи на будівництво гаражу законні, враховуючи рішення Царичанського виконкому № 51 від 18.03.2009 та отримання будівельного паспорту, він самостійно, за власні кошти збудував у 2009 році цей гараж. Отже, не вбачає у своїх діях самовільного захоплення земельної ділянки.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно зі ст. 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Матеріалами справи підтверджується, що право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0032 га зареєстровано за ОСОБА_5 28.09.2018.

Таким чином, будівництво позивачем у 2009 році на вказаній земельній ділянці гаражу, без реєстрації права власності на землю, є самовільним зайняттям останнім земельної ділянки відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Доводи представника позивача, що відповідачем не доведено факт використання земельною ділянкою саме ОСОБА_1, оскільки матеріалами справи підтверджується, зокрема, квитанціями про сплату земельного податку, що спірна земельна ділянка, так само як і гараж, перебуває у користуванні його сина, ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції не вважає обґрунтованими, адже встановлення факту будівництва позивачем гаражу на земельній ділянці, право на користування якою не було зареєстровано у встановленому законом порядку, свідчить про її самовільне зайняття особою, яка здійснили таке будівництво.

Суд першої інстанції дійшов невірного висновку про володіння земельною ділянкою з 2009 року на підставі рішення Царичанської селищної ради від 11.03.2009 № 782-33/V, адже вказаним рішенням ОСОБА_3 лише надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаражу.

Згідно зі ст. 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладання штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана постанова Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є обґрунтованою та правомірною.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права, що призвело до ухвалення невірного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року в адміністративній справі № 196/555/18 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з 09 квітня 2019 року та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров