Справа № 469/1012/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 469/1012/18
Головуючий в 1 інстанції: Гапоненко Н.О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Левенець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого сержанта поліції ГРПП УПД Головного управління Національної поліції в Одеській області Люби Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до старшого сержанта поліції ГРПП УПД Головного управління Національної поліції в Одеській області Люби Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУНП в Одеській області) про визнання протиправними дії щодо притягнення до адміністративної відповідальності, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15 серпня 2018 року серії ДП18 №091031 в сумі 255 грн., передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Також позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив що не вчиняв інкриміноване йому адміністративне правопорушення, а суб'єктом владних повноважень, у свою чергу, не надано жодних доказів з цього приводу.

Також зазначає про те, що при винесенні спірної постанови поліцейський порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, не було роз'яснено прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 268 КУпАП.

Позивач також, з посиланням на вимоги статті 280 КУпАП, зазначив про те, що суб'єктом владних повноважень не з'ясовані усі обставини, що підлягають дослідженню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не встановлено вини особи у вчинені адміністративного правопорушення, обставин, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Все це, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та є підставою для задоволення позову.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2018 року позов задоволено.

Суд скасував спірну постанову та закрив справу про адміністративне правопорушення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування в силу вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надав жодного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, окрім спірної постанови.

Суд також зазначив, що наданий рапорт поліцейського Люби О.В. не може бути визнано судом належним та допустимим доказом у вчиненні позивачем адміністративного правопорушення, оскільки не містить передбачених вимогами діловодства необхідних реквізитів, зокрема, дати його складання, резолюції керівника. Натомість, у рапорті вказаний поліцейський зазначає, що не пам'ятає подробиць складання спірної постанови, а також те, що фото та відеофіксації правопорушення не проводились.

Поряд з цим, суд першої інстанції, закриваючи справу про адміністративне правопорушення керувався п.7 ч.1 ст.247 КУпАП та виходив з того, що закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ГУНП в Одеській області подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового - про відмову в задоволенні позову.

У скарзі апелянт наполягає на тому, що поліцейський, керуючись законом і правосвідомістю, жодним чином не порушував законів та прав позивача та виконуючи свій прямий обов'язок склав спірну постанову.

Апелянт також вказує на те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження своєї позиції.

На думку апелянта, саме позивач повинен довести належними доказами свою невинуватість.

Також апелянт вважає, що рапорт поліцейського Люби О.В. є належним доказом у справі та має бути прийнятим судом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи. Позивач до суду апеляційної інстанції надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляції та про зміну рішення суду першої інстанції.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 серпня 2018 року приблизно о 09:40 год. ОСОБА_2 рухався на своєму автомобілі ВАЗ 2171-30 д.н. НОМЕР_1 на 23 км. а/а М-28 обхід м. Одеси. Перед перехрестям з круговим рухом «Два стовпи» був зупинений поліцейським Любою О.В., який повідомив, що на нерегульованому пішохідному переході ОСОБА_2 не надав пішоходу переваги у русі.

Не погоджуючись з даним звинуваченням, позивач пояснив, що рухався перед нерегульованим пішохідним переходом на мінімальній швидкості та переконавшись, що пішоходи, яким може бути створена загроза або небезпека, відсутні, продовжив рух.

Незважаючи на дані пояснення, поліцейський попросив пред'явити документи, зазначені в п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року за №1306 (далі - ПДР України) та після їх отримання, без належної оцінки правопорушення та без повідомлення про те, що буде розглядатися справа про адміністративне правопорушення, а також без роз'яснення прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 268 КУпАП, склав постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим серії ДП18 № 091031, якою притягнув позивача до відповідальності за порушення вимог ч.1 ст.122 КУпАП та наклав на нього штраф у сумі 255 грн.

Колегія суддів, проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції та матеріали справи, погоджується з його висновком, що суб'єктом владних повноважень не надано належних доказів про наявність вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи наступне.

Відповідно до п.18.1 ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Тобто, обов'язок водія зменшувати швидкість та в разі потреби зупинитися, щоб дати дорого пішоходам виникає виключно у випадку, якщо у момент наближення до пішохідного переходу на ньому вже перебувають пішоходи.

Крім того, такий обов'язок виникає не щодо будь-яких пішоходів, які знаходяться на переході, а тільки тих, яким створюється перешкода або небезпека.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини скоєння позивачем адміністративного правопорушення, суб'єкт владних повноважень обґрунтовує спірною постановою про накладення адміністративного стягнення та рапортом поліцейського Люби О.В., яким зафіксовано правопорушення.

Інших доказів, з яких можливо було б встановити або спростувати вину позивача матеріали справи не містять.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції вважає, що звинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб'єктом владних повноважень у своєму рішенні, а також рапорті поліцейського, який таке рішення прийняв.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отож, на інспектора патрульної поліції покладається обов'язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Так, існує усталена судова практика, у тому числі і Верховного Суду (справи №200/8469/17 від 06.06.2018р,№337/3389/16- а від 30.05.2018 р.), в якій наголос робиться на тому, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів ст. 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

У даній справі, суб'єкт владних повноважень не виконав даного обов'язку та не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

До того ж, слід погодитись з позицією суду першої інстанції, що зазначений рапорт поліцейського не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, оскільки не містить, передбачених вимогами діловодства, необхідних реквізитів, зокрема, дати його складання та резолюції керівника. А у самому рапорті поліцейський зазначає, що не пам'ятає подробиць складання спірної постанови, а також те, що фото- та відеофіксації правопорушення не проводились.

Є безпідставним також довід апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження своєї позиції, а також те, що саме позивач повинен довести належними доказами свою невинуватість.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому, висновок апелянта з цього приводу не заснований на ч.2 ст.77 КАС України, оскільки, відповідно до цієї статті, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

У свою чергу, суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, помилково зазначив у мотивувальній частині рішення підставу для закриття справи про адміністративне правопорушення - закінчення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі переглядається законність рішення суб'єкта владних повноважень, яким вже накладено адміністративне стягнення, а тому констатуючи факт відсутності доказів щодо наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд першої інстанції повинен був закрити таку справу саме за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, беручи до уваги відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, постанова про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення від 15 серпня 2018 року серії ДП18 №091031 за ч. 1 ст. 122 КУпАП має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито, з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що позовна вимога ОСОБА_2 про визнання протиправними дії щодо притягнення до адміністративної відповідальності не може бути задоволена, оскільки стаття 286 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, не містить положень щодо визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно вирішена справа по суті, але з порушенням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає необхідним змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, шляхом виключення посилання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до старшого сержанта поліції ГРПП УПД Головного управління Національної поліції в Одеській області Люби Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дії, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2018 року посилання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.

В іншій частині рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський