Справа № 340/757/19
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року справа № 340/757/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, вул. Преображенська,25, м. Кропивницький,25006

про скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Машнягуци А.О. про відкриття виконавчого провадження від 15.02. 2019 року ВП№58391654;

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Машнягуци А.О. про стягнення виконавчого збору від 15.02. 2019 року ВП№58391654;

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Машнягуци А.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2019 року ВП№58391654.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувані постанови є протиправними оскільки минув строк пред'явлення виконавчого документу (вимога УПФУ у м. Кіровограді від 16.04.2013р. №Ф519-У) до виконання.

Ухвалою суду від 23 березня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що заборгованість на користь органів Пенсійного фонду здійснюється в примусовому порядку, в тому числі на підставі виконавчих документів, які видані органами Пенсійного фонду, виконання яких покладено на органи державної виконавчої служби. За наведених обставин, відповідач вважає свої дії правомірними. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову (а.с.28-31)

Представник позивача в судове засідання не прибув, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У такому випадку фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснюється.

Судом встановлено, що на виконанні у Подільському ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області перебуває виконавче провадження №58391654 за заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 07.02.2019 року №2978/08-01 про примусове виконання вимоги про сплату недоїмки №Ф519-У від 16.04.2013 року, виданої 16.04.2013 року.

15.02.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№58391654, постанову про стягнення виконавчого збору та 19.02.2019 року постанову про звернення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 9-12).

Так, позивач зазначила, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження (Вимога про сплату недоїмки №ф519-у від 16.04.2013р., набрала чинності 21.05.2013р.) пред'явлений Головним управлінням ПФУ у Кіровоградській області лише 07.02.0219 року (14.02.2019 зареєстровано Подільським ВДВС м. Кропивницький) з порушенням строку пред'явлення виконавчих документів до виконання (а.с.14).

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Також, те що виконавчий лист пред'явлений до примусового виконання з пропуском строку такого пред'явлення впливає з самого виконавчого листа, а саме з пунктів 4 - 5 Вимоги № Ф519-У від 16.04.2013 року, в яких зазначено, що виконавчий лист передається до органу державної виконавчої служби протягом року з 21.05.2013 року.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Пункт 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" не є за своїм змістом диспозитивною нормою права, а має імперативний характер. Вказана норма права не наділяє державного виконавця дискреційними повноваженнями відкривати чи відмовляти у відкритті виконавчого провадження, виходячи із певних обставин, тобто державний виконавець, встановивши, що пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання має лише один правомірний варіант поведінки - це повернути без виконання виконавчий документ.

Отже, на переконання позивача, державний виконавець не мала права вирішувати питання щодо відкриття виконавчого провадження та зобов'язана була повернути заяву Головного управління ПФУ в Кіровоградській області без виконання.

Також позивач зазначила, що Головне управління ПФУ в Кіровоградській області втретє після спливу строку для пред'явлення вимоги до виконання подає заяву про її примусове виконання:

- в червні 2018 року, яка повернута без виконання заступником начальника Подільського ВДВС на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" ;

- в липні 2018 року, на підставі чого державним виконавцем Волоховою М. В. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2018 року, яка визнана судовим рішенням неправомірною (а.с.16-18 );

- в лютому 2019 році.

Згідно з ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічний спір між позивачем та Подільським ВДВС м. Кропивницький був предметом розгляду суду, та Постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 1140/2199/18 від 26 листопада 2018 року, з урахуванням Ухвали Третього апеляційного адміністративного суду про виправлення описки в Постанові від 27 грудня 2018 року, визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Волохової М. В. від 24.07.2018. року ВП №56828360 про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 17.07.2018 р. № 13737 /08-01 про примусове виконання Вимоги про сплату недоїмки № Ф 519-У. Ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на мою користь судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Вищевказаними рішеннями суду визнано факт пропуску строку пред'явлення Вимоги про сплату недоїмки № Ф 519-У до виконання та зроблено висновок, що, оскільки стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, відповідачем безпідставно відкрите виконавче провадження за таким виконавчим документом, у зв'язку з чим постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Позивач, з огляду на викладені вище обставини та не погоджуючись з вказаними постановами, звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви про примусове виконання рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області 07.02.2019 р. передано до відповідача для повторного прийняття до виконання вимогу про сплату недоїмки від 16.04.2013р. №Ф-519-У про стягнення з позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 4572,42 грн. (а.с.13-15 ).

Постановою відповідача від 15.02.2019р. відкрито виконавче провадження ВП №55391654 з виконання вимоги про сплату недоїмки від 16.04.2013р. №Ф-519-У. (а.с.9-10 ).

Постановою відповідача від 15.02.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в межах здійснення виконавчого провадження №55391654 (а.с. 11).

19.02.2019 р. державним виконавцем в межах здійснення виконавчих дій, прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.12).

Відповідно до статті 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (п. 7).

Як встановлено ст. 25 Закону України Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом (ч. 5).

Таким чином, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню відповідно до вимог Закону № 1404-VIII.

Пред'явлена ГУ ПФУ в Кіровоградській області до примусового виконання вимога містить всі необхідні реквізити, що встановлені статтею 4 Закону № 1404-VIII для виконавчих документів.

Статтею 12 Закону № 1404-VIII встановлені строки пред'явлення виконавчих документів до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 12 цього Закону виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частинами 4, 5 статті 12 Закону № 1404-VIII строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред'явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Судом встановлено, що 18.06.2018 р. пред'явлено до примусового виконання до Подільського ВДВС зазначену вимогу Ф-519-У. 21.06.2018 р. ВДВС повернуто виконавчий документ внаслідок пропуску встановленого законом строку пред'явлення виконавчого документу для виконання (а.с.45).

Повторно виконавчий документ (вимога) пред'явлено стягувачем до примусового виконання 20.07.2018 р. після повернення виконавчого документу стягувачу 21.06.2018 р.

Оскільки повторне пред'явлення виконавчого документу до виконання здійснено після повернення такого документу через пропуск строку пред'явлення документу для виконання, до цих правовідносин не можуть бути застосовані приписи частин 4 та 5 статті 12 Закону № 1404-VIII щодо переривання строку пред'явлення документу для виконання.

Тому суд, приймаючи до уваги строк пред'явлення виконавчого документу до виконання, встановлений частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII, а саме три місяці, вважає обґрунтованими доводи позивача про пред'явлення виконавчого документу до виконання із пропуском строку пред'явлення.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Оскільки стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання відповідачем безпідставно відкрите виконавче провадження за таким виконавчим документом, у зв'язку з чим постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню.

До вказаного висновку дійшов Третій апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження. Вказане рішення набрало законної сили.

Вищевказаним рішення суду визнано факт пропуску строку пред'явлення Вимоги про сплату недоїмки № Ф 519-У до виконання та зроблено висновок, що оскільки стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документу до виконання відповідачем безпідставно відкрите виконавче провадження за таким виконавчим документом, у зв'язку з чим постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Також апеляційний суд в своїй Постанові вказав що суд першої інстанції необґрунтовано вирішив, що незастосування строків давності стосовно стягнення суми недоїмки, що передбачено ч. 16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", розповсюджується на строк для пред'явлення до виконання вимоги про сплату недоїмки від 16.04.2013р. №Ф519-У, оскільки зазначена норма не стосується строку пред'явлення вимоги про сплату боргу як виконавчого документу для виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, вищевказані обставини встановлені рішеннями суду є підставами звільнення мене від повторного доказування.

Таким чином, відповідач, виносячи оскаржувані рішення, діяв не у спосіб, визначений Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Щодо постанови про стягнення виконавчого збору від 15.02.2019 року, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2, та ч. 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Аналіз наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003р. №14 роз'яснено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Матеріали справи не містять доказів того, що рішення суду виконувалось у примусовому порядку. Також відсутні докази вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, не було накладено штраф за невиконання виконавчого листа.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2019 р. по ВП № 58391654.

Відповідно до статті 4 КАСУ, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Підставою для винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, за законом, повинна бути постанова про стягнення виконавчого збору. Однак, в спірних правовідносинах вказана постанова визнана судом протиправною.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2019 р. по ВП № 58391654 та її скасування.

Відповідно до прецедентного права Суду, рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов'язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа «Гарсія Руїз проти Іспанії» § 26).

Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980р.).

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України на користь позивача підлягають документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 242-246, 255, 271, 287, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Машнягуци А.О. про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2019 року ВП№58391654;

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Машнягуци А.О. про стягнення виконавчого збору від 15.02.2019 року ВП№58391654;

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Машнягуци А.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2019 року ВП№58391654.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код- НОМЕР_1) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Подільського відділу ДВС м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ - 34977816).

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2019 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко