Справа № 520/12042/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р.Справа № 520/12042/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 р.

(постановлену суддею Сліденко А.В.) по справі № 520/12042/18

за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс"

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» (в подальшому - ПАТ «КДБК») про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання його надати відповідь на запит позивача від 29.11.2018 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, який є генеральним підрядником будівництва багатоквартирного будинку за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 59, порушив Закон України «Про публічну інформацію», так як не надав позивачу відповідь за його електронним запитом від 29.11.2018 р. про надання належним чином завіреної копії Положення «Про комерційну таємницю та конфіденційну інформацію», затвердженого наказом генерального директора АТ «КДБК» від 17.03.2016 р.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за вищезазначеним позовом.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм Кодексу адміністративного судочинства України, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що суд першої інстанції не з'ясував природу спірних правовідносин і дійшов помилкового висновку, що спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову ОСОБА_1 є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді за його запитом і зобов'язання надати відповідь, та, відповідно до ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем у справі в випадках, визначених законом, можуть бути не тільки суб'єкти владних повноважень, а й інші особи, до яких звернена вимога позивача. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно суб'єктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, проте, не направив у судове засідання свого представника з належним чином оформленими повноваженнями.

У судовому засіданні апелянт і його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що підставою звернення позивача до суду із цим позовом до ПАТ «КДБК» про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинення дій стало порушення, на його думку, відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», так як за його запитом відповідач не надав ні відповіді, ні належним чином завіреної копії Положення.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі за зазначеним позовом суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства, оскільки ПАТ «КДБК» не відноситься ні до розпорядників інформації, ні до суб'єктів владних повноважень, а запитуваний позивачем документ за своєю правовою суттю та змістом не здатний містити публічну інформацію, відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та створений за межами будь-якої управлінської діяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи зі сторони розпорядника публічної інформації в частині доступу до публічної інформації.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_1, цей позов пред'явлено до суб'єкта господарювання ПАТ «КДБК» щодо надання копії Положення «Про комерційну таємницю та конфіденційну інформацію», а не щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, тобто, у спірних правовідносинах ПАТ «КДБК» не є розпорядником інформації, у зв'язку з чим зазначений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_1 до ПАТ «КДБК» про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинення дій підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не врахував, що позов ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за суб'єктивним складом учасників процесу та характером спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки судовим розглядом встановлено та підтверджено приведеним вище нормативно-правовим обґрунтуванням, що відповідачем у цій справі є суб'єкт господарювання, який у спірних правовідносинах не є розпорядником інформації, у зв'язку з чим відсутній публічно-правовий спір.

Щодо інших доводів апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає настпупне.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 229, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.01.2019 року по справі № 520/12042/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 08.04.2019 року