Справа № 280/5343/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 березня 2019 року Справа № 280/5343/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) в особі представника ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2)

до Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області (вул. Михайла Грушевського, буд. 27, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312)

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 (надалі - позивач) до Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області (надалі - відповідач), в якому позивач просить суд зобов'язати Відділ реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області зняти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації за адресою АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 21 січня 2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 28 січня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а перше судове засіданні призначено на 20 лютого 2019 року.

20 лютого 2019 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду замінено неналежного відповідача Центр надання адміністративних послуг, виконавчого комітету Мелітопольської міської ради на належного відповідача Відділ реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області (вул. Михайла Грушевського, буд. 27, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312).

Разом з тим, відкладено розгляд справи на 20 березня 2019 року.

20 березня 2019 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 27 березня 2019 року.

Представник позивача у судове засідання не прибув, причину суду не повідомив. Про день, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв і клопотань до суду не надходило.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 16 серпня 2018 року ОСОБА_1 приїздила до м. Мелітополя та звернулась до центру падання адміністративних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради с заявою про зняття її з реєстрації, надавши при цьому паспорт громадянки РФ та свідоцтво про укладення шлюбу. Так 16 серпня 2018 року вона отримала від головного спеціаліста відділу реєстрації центра надання адміністративних послуг відмову у знятті з реєстрації місця проживання, яка обґрунтована абзацом 2 статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Представник вказує, що наявність реєстрації за адресою АДРЕСА_2 порушує право ОСОБА_5 на вільний вибір місця проживання, її майнові права, оскільки вони повинна сплачувати комунальні послуги, які вона не отримує в силу того, що проживає в іншій державі, порушуються майнові права інших співвласників будинку, оскільки, відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №329 в редакції від 27 квітня 2018 року, субсидії не призначаються, якщо у складі домогосподарства або у складі сім'ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії.

Таким чином просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, 21 березня 2019 року до суду подав відзив (вх. №11335) з підстав якого заперечує проти позову та зазначає, що відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2016 року № 816 «Про затвердження Порядку провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання» особа, яка вирішила виїхати на постійне місце проживання за кордон повинна подати до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання в Україні заяву затвердженої форми та необхідні документи. Відповідна заява подається на ім'я керівництва територіального органу Державної міграційної служби за зареєстрованим місцем проживання в Україні із зазначенням повних відомостей про заявника (прізвище, ім'я, по батькові, паспортних даних, телефону). Заява приймається за умови подання заявником всіх необхідних документів, оформлених відповідно до вимог законодавства України. У разі прийняття рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання територіальний орган ДМС у строк не пізніше п'яти робочих днів інформує заявника про прийняте рішення та строк його дії, а також про те, що заявнику необхідно зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні. Вказує про те що підсумовуючи викладене, зазначаємо, що за наявними відомостями за адресою: АДРЕСА_2, зареєстроване місце проживання громадянки України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за паспортом громадянина України НОМЕР_3, виданим Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області 28 лютого 2002 року. У відділі реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області відсутня будь-яка інформація щодо оформлення документі» для виїзду на постійне місце проживання до іншої країни громадянкою України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання, прийняте територіальним органом ДМС, ОСОБА_5, не надавалось.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

На початку 2014 року ОСОБА_5 виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де 24 лютого 2014 року зареєструвала своє постійне місце проживання АДРЕСА_1 де і проживає до теперішнього часу.

03 вересня 2014 року ОСОБА_5 уклала шлюб та змінила прізвище на «ОСОБА_5».

15 вересня 2014 року ОСОБА_5 отримала паспорт громадянки Російської Федерації НОМЕР_4 на прізвище «ОСОБА_5», у якому зареєструвала своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, - і постійно проживає за зазначеною адресою.

16 серпня 2018 року ОСОБА_5 отримала від головного спеціаліста відділу реєстрації центра надання адміністративних послуг відмову у знятті з реєстрації місця проживання, яка обґрунтована абзацом 2 статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи позивач звернувся до Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» із заявою про зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

інших документів, які свідчать про припинення:

підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону.

В заяві про знаття з реєстрації місця проживання позивачем зазначено: «…Громадянство/підданство: Росія; Постійне місце проживання: Росія…».

За правилами статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію;

у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними;

для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Суд зазначає, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до Конституції України, регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації та перебуває там на постійному місці проживання.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд виходить з того, що оскільки на момент звернення до відповідача позивач є громадянкою Російської Федерації та перебуває там на постійному проживанні (зареєстрована: АДРЕСА_1) то на неї не може розповсюджуватися Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки цей закон регулює відносини громадян, або осіб без громадянства які перебувають на території України.

Разом з тим, необхідно зазначити про те, що порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначає Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-XII від 21 січня 1994 року.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що провадження за заявами про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном громадян України, які виїхали за кордон тимчасово, здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері зовнішніх зносин.

Процедуру прийому і розгляду заяв про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, прийняття за ними рішень та виконання прийнятих рішень визначає «Порядок провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання» затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України № 816 від 16 серпня 2016 року.

У відповідності до пункту 4 Розділу 4 визначено, що у разі прийняття рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання територіальний орган ДМС у строк не пізніше п'яти робочих днів інформує заявника про прийняте рішення та строк його дії, а також про те, що заявнику необхідно:

зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні;

надати територіальному органу ДМС паспорт громадянина України і паспорт громадянина України для виїзду за кордон для проставляння в них штампа про оформлення виїзду за кордон на постійне проживання, зразок якого наведено у додатку 6 до цього Порядку, або внесення відповідної інформації до безконтактного електронного носія, який імплантовано у паспорт громадянина України у формі картки. У разі наявності в особи, яка виїжджає за кордон на постійне проживання, двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон надаються обидва такі паспорти;

отримати довідку органу державної фіскальної служби про сплату податку на доходи фізичних осіб та про відсутність податкових зобов'язань з такого податку, яка подається до органів митного контролю під час перетинання митного кордону України та є підставою для проведення митних процедур.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зняття з місця реєстрації ОСОБА_1 повинно було здійснюватися під час оформлення відповідних документів для виїзду за кордон на постійне проживання.

Отже, суд приходить до висновку про позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню та відсутні підстави у зобов'язанні Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області зняти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем доведено законність відмови, а тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 243-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) в особі представника ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2) до Відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області (вул. Михайла Грушевського, буд. 27, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 березня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов