Справа № 200/1737/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 р. Справа№200/1737/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ДПП сержанта поліції Білого Олександра Віталійовича, поліцейського Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ДПП сержанта Сахарова Артура Володимировича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головне управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до поліцейського Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ДПП сержанта поліції Білого Олександра Віталійовича, спеціальний жетон №007210 (надалі - відповідач-1), поліцейського Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ДПП сержанта Сахарова Артура Володимировича, спеціальний жетон №0012012 (надалі - відповідач-2) про визнання протиправними дії поліцейських Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ДПП сержанта поліції Білого Олександра Віталійовича та сержанта поліції Сахарова Артура Володимировича, які виразились у незаконній зупинці 16.11.2018 року транспортного засобу Volkswagen Golf, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, та доставлення його до Центрального відділення поліції ГУ НП в Донецькій області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 листопада 2018 року, орієнтовно о 10 год. 35 хв. позивач, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, рухався у м. Маріуполь по вул. А.Куїнджи і був зупинений працівниками патрульної поліції. На питання позивача щодо причини зупинки його транспортного засобу, поліцейські відповіли, що причиною зупинки є «орієнтировка», за якою номерні знаки НОМЕР_1 перебувають у розшуку. Після надання на вимогу поліцейських водійського посвідчення та свідоцтва на реєстрацію транспортного засобу, поліцейські заявили вимогу проїхати до Центрального відділення поліції ГУ НП в Донецькій області, при цьому надані документи віддати відмовились, у зв'язку з чим позивач був вимушений поїхати на своєму автомобілі за автомобілем патрульної поліції до відділення, де його тримали до 12 год. 45 хв. За результатами проведеного огляду транспортного засобу позивача, не було виявлено та не вилучено жодного забороненого законом предмету, зокрема номерних знаків, що додатково підтверджує безпідставність затримання позивача та доставлення його до відділення поліції. Позивач вважає, що дії працівників поліції щодо його зупинки та доставлення до відділення поліції є незаконними, тому що законодавством не передбачено такої причини зупинки транспортного засобу поліцейськими як «орієнтировка». Відтак поліцейські не мали підстав для доставлення позивача до відділення поліції і його утримання більше трьох годин. Внаслідок таких незаконних дій працівників поліції суттєво порушені права позивача, що також призвело до проблем з роботодавцем.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року відкрито провадження у справі № 200/1737/19-а, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

У відзивах на позовну заяву від 04 березня 2019 року відповідачі зазначили, що транспортний засіб позивача був зупинений у зв'язку з наявністю орієнтувань на розшук та затримання автомобіля з таким номерним знаком (НОМЕР_1), проведення перевірки документів та звірки відповідності ідентифікаційних номерів вузлів і агрегатів автомобіля позивача за наявними даними інформаційно-пошуковими базами МВС, і надані для перевірки документи були повернуті. Також, відповідачі зазначили, що поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». З наведеного слідує, що зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була викликана необхідністю пошуку розшукуваного Хортицьким ВП Дніпровського ВП номерного знаку, аналогічного тому, який був закріплений на транспортному засобі, керованому останнім. Зокрема, у матеріалах справи наявні витяги із Інформаційної бази МВС, згідно із якими значиться інформація про розшук номерного знаку НОМЕР_1. Тому, посилання позивача на те, що при зупинці автомобіля під його керуванням він був затриманий, є безпідставними і не відповідають дійсності, що підтверджується відеозаписом, долученим до відзиву, оскільки фактично щодо ОСОБА_1 не були застосовані заходи, пов'язані із його затриманням і після з'ясування усіх обставин щодо автомобіля позивач міг безперешкодно слідувати у раніше визначеному напрямку. На підставі викладеного, відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 12).

16 листопада 2018 року, орієнтовно о 10 год. 35 хв. позивач, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, рухався у м. Маріуполь по вул. А.Куїнджи і був зупинений працівниками патрульної поліції.

Відповідно до пояснень представника Головного управління Національної Поліції у Донецькій області, підставою зупинки транспортного засобу позивача виступив факт перебування у розшуку номерного знаку транспортного засобу Volkswagen Golf НОМЕР_1 за категорією «розшук викраденого номерного знаку» на підставі ЄО №2068 від 02.02.2018 року Хортицького відділу поліції Дніпровського відділу поліції у Запорізькій області, зазначений номерний знак 15.02.2019 року знято з розшуку за категорією «розшуканий» (а.с. 34-35).

Після надання на вимогу поліцейських водійського посвідчення та свідоцтва на реєстрацію транспортного засобу, поліцейські повідомили позивача про необхідність проїхати до Центрального відділення поліції ГУ НП в Донецькій області для подальшого встановлення обставин, у зв'язку з чим позивач самостійно на власному автомобілі поїхав до відділення поліції.

Перебуваючи у відділенні поліції, позивач звернувся на лінію 102, повідомивши про те, що працівниками патрульної поліції його безпідставно було затримано та доставлено у відділення поліції, проте, позивач зазначив, що інспектор відділу моніторингу Ісаєв Р.М. відповів, що нічим допомогти не може.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 16.11.2018 року, слідчий СВ Центрального ВП ГУ НПУ в Донецькій області старший лейтенант поліції Дрюченко Р.С. на підставі рапорту Центрального ВП провів огляд автомобіля Volkswagen Golf, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, під час огляду якого нічого виявлено не було (а.с. 26-27).

У відділенні поліції позивач перебував з 10 год. 48 хв. до 12 год. 45 хв., що підтверджується копією журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Центрального ВП (а.с. 21-23).

Зазначені обставини також підтверджуються відповідями на адвокатські запити щодо надання інформації про зупинку поліцейськими автомобіля позивача, причини такої зупинки, його доставлення до відділення поліції тощо (а.с.16-25).

Позивач вважає, що зупинка працівниками поліції його транспортного засобу та подальше доставлення до відділення поліції здійснювалося без достатніх на це підстав, що і стало причиною звернення до суду із відповідним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про національну поліцію» національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; виконувати розпорядження поліцейського.

Вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу поліцейським визначено частиною 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Працівник поліції зобов'язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цих статтях (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції 16.11.2018 року, при цьому співробітники поліції повідомили позивачу про те, що зупинка відбулася у зв'язку із наявною інформацією про перебування номерного знаку транспортного засобу позивача у розшуку, що також підтверджується відеозаписом, долученим до відзивів на позовну заяву (а.с. 47, 54).

Наведені обставини свідчать про те, що вимога про зупинку транспортного засобу позивача ґрунтувалась на положеннях п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», якою встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Отже, поліцейські на момент зупинки транспортного засобу мали правові підстави для зупинки транспортного засобу позивача.

Щодо тверджень позивача про його доставлення до відділення поліції та незаконного утримання, суд зазначає наступне.

У відповідності до статей 131 132, 176, 209 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), затримання особи є заходом кримінального провадження та тимчасовим запобіжним заходом, що застосовується на підстави ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Отже, фактично затримання полягає в тому, що особа, яка затримується, позбавляється волі на певний термін, на підставі ухвали судді (суду), або на підставі відповідного наказу уповноваженої особи.

В матеріалах справи відсутні докази наявності ухвали суду (судді) щодо застосування до позивача такого заходу, як затримання, а також наказу відповідачів щодо затримання позивача.

Разом з цим, позивач не спростовує, що він самостійно прослідував на своєму автомобілі до відділу поліції, що також зазначено відповідачами в їх рапортах, а тому ці доводи позивача не підтверджені наявними доказами, оскільки позивач не був позбавлений волі та не був силою доставлений до відповідного відділу поліції.

Вирішуючи даний спір, суд, керуючись ч.2 ст. 2 КАС України, зобов'язаний перевірити рішення суб'єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ДПП сержанта поліції Білого Олександра Віталійовича, поліцейського Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ДПП сержанта Сахарова Артура Володимировича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Головне управління Національної поліції в Донецькій області, про визнання дій протиправними - відмовити повністю.

Судове рішення складено та підписано 05 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Чучко В.М.