Справа № 532/144/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 р. Справа № 532/144/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.02.2019 року, суддя Мороз Т.М., по справі № 532/144/19

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1

про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ОСОБА_1 серії НК № 311627 від 06.01.2019 року, про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 122, ст. 36 КУпАП та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.02.2019 року задоволено позов.

Скасовано постанову інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ОСОБА_1 серії НК № 311627 від 06.01.2019 року, про накладення на ОСОБА_2адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 122, ст. 36 КУпАП та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ОСОБА_1 (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на не врахування судом першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме відеозапису, пояснення свідка, що призвело до невірного вирішення справи.

Позивачем не надано відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, а тому відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.01.2019 року інспектором роти №1 БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ОСОБА_1 винесено постанову серії НК № 311627, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 122, ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн (а.с. 13 ).

Згідно постанови 06.01.2019 року о 05.41 год. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Lexus GX 470, номерний знак НОМЕР_1 в Полтавській області, Кременчуцькому районі на автодорозі Полтава-Олександрія, М-22, 92 км, не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1 Вузька суцільна лінія, яка поділяє протилежні напрямки руху та не ввімкнув світлову аварійну сигналізацію при зупинці транспортного засобу працівниками поліції, чим порушив р.34 та п.п.9.9 «б» ПДР України.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Положенням Розділу 34 Правил дорожнього руху передбачено, що лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній постанові відповідачем зазначено, що ОСОБА_2 не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1. Вузька суцільна лінія, яка поділяє протилежні напрямки руху, чим порушив р.34 ПДР.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судова колегія зазначає, що доказів порушення позивачем вимог дорожньої розмітки 1.1. відповідачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції. Крім того, відповідачем не вказано яким саме чином позивачем не було виконано вказану вимогу.

Згідно ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Разом з тим, п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що порушення ПДР щодо увімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв'язку з чим відповідачем неправильно кваліфіковано виявлені правопорушення позивача, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

В підтвердження факту не ввімкнення позивачем аварійної світлової сигналізації відповідачем надано суду першої інстанції відеозапис.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом доказів по справі, а саме відеозапису та пояснень свідка, що підтверджують факт вчинення правопорушення позивачем, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Таким чином, в порушення ч. 3 ст. 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від серії НК № 311627 від 06.01.2019 року посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 428/2769/17.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції пояснень свідка, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності діють змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 92 КАС України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій не надано письмових пояснень свідка, оформлених у встановленому законом порядку, а пояснення особи, зафіксовані відеозаписом, не примаються судом до уваги у зв'язку з тим, що наданий відповідачем відеозапис не є належним та допустимим доказом з вищенаведених підстав.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що апелянтом не доведено наявність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч.1, ч. 2 ст.122 КУпАП, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 06.01.2019 року правомірно скасована судом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.02.2019 по справі № 532/144/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов Н.В. Шевцова