Справа № 2340/4475/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4475/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Губської О. А., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (місце ухвалення: місто Черкаси, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту: не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області в особі Уманського відділу обслуговування громадян про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.10.2018 р. № 67736/02-21 Уманського відділу обслуговування громадян ГУПФ України Черкаської області про відмову в перерахунку пенсії; зобов`язання провести з 01.10.2017 р. перерахунок та виплату позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 , ліквідатору аварії на Чорнобильській АЕС, в перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , ліквідатору аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку зі зміною частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23 жовтня 2018 року, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги з посиланням на постанову КМ України «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 15.11.2017 р. № 851 (далі Постанова № 851) та п. 91 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України від 23.11.2011 р. № 1210 (далі Порядок № 1210), апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивач проходив строкову військову службу у період з 22.05.1969 р. по 11.05.1971 р.

Натомість, на думку апелянта, проходження такої служби повинно було відбуватися одночасно з участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Апелянт у апеляційній скарзі перераховує численну практику Верховного Суду зі спірного питання.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача, зареєстрований 18.02.2019 р. за вх. № 6142, в якому останній зазначає, що єдина умова для перерахунку пенсії у вигляді проходження строкової військової служби була ним дотримана у період з 22.05.1969 р. по 11.05.1971 р. З огляду на це, висновок суду першої інстанції вважає правомірним.

До відзиву позивачем додано копії: довідки № 4/1051 від 05.11.2018 р., довідки з в/ч № 6855, архівних довідок № 90138 від 30.11.2012 р. та № 23198 від 12.04.2013 р.

Також позивачем до суду апеляційної інстанції подано клопотання про здійснення апеляційного розгляду справи за його безпосередньої участі, зареєстроване 18.02.2019 р. за вх. 6140.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч. 2 вказаної норми якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

З огляду на те, що судом першої інстанції було розглянуто дану справу без повідомлення учасників справи, а справу може бути вирішено судом апеляційної інстанції на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про призначення справи до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зважає на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою з ІІ групою інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 14).

Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 позивач проходив строкову військову службу у період з 22.05.1969 р. по 11.05.1971 р. (а. с. 9 11).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Уманського об`єднаного міського військового комісаріату від 05.11.2018 р. № 4/1051 позивач в якості військовозобов`язаного перебував на спеціальних зборах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 10.12.1988 р. по 06.03.1989 р. (а. с. 20).

Вказана обставина також відображена у додаткового доданих до відзиву копіях документів позивачем.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ст. 59 Закону № 796 (в редакції, чинній до 1 жовтня 2017 р.) було передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже вимогами ч. 3 ст. 59 Закону № 796 у редакції, чинній до 1 жовтня 2017 р., було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати - особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали особами з інвалідністю.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 р. № 2148-VIII (далі Закон № 2148) ст. 59 Закону № 796 викладено в наступній редакції: «Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».

Закон № 2148 в частині внесених змін, згідно Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності з 1 жовтня 2017 р.

Отже, Законом № 2148 розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 26.03.2019 р. (справа № 816/99/18), таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності трьох умов у сукупності (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не допускається):

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

15 листопада 2017 року (після внесення змін до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») постановою Кабінету Міністрів України за № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» внесено зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210, а саме: у першому реченні пункту 1 слова і цифри «статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» замінено словами і цифрами «статей 54, 57 і 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та доповнено Порядок пунктом 91 такого змісту: «За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».

Відтак пункт 91 Порядку № 1210 прийнятий на реалізацію норми ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому може бути застосований виключно до осіб, на яких поширюється дія ч. 3 ст. 59 вказаного Закону.

При цьому, особам, які отримують пенсію на підставі ст. 54 Закону № 796, пенсія обчислюється за п. 9 Порядку № 1210.

Зважаючи на викладене, оскільки позивач не проходив дійсної військової служби під час участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС права на перерахунок останній не має.

Прийшовши до протилежного висновку у подібних правовідносинах, суд першої інстанції не вбачав, що подібність правовідносин має місце з огляду на те, що позивач обґрунтовував свої вимоги не правом на перерахунок у зв`язку зі статусом особи, що брала участь у спеціальних зборах, а наявністю такого права у зв`язку з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Натомість, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції жодним чином не спростовано доводи відповідача щодо обов`язковості участі особи у ліквідації відповідних наслідків лише під час проходження дійсної строкової служби.

Судом першої інстанції жодним чином не встановлено, а колегією суддів не вбачається з матеріалів справи, що позивач у період проходження строкової військової служби брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (що є неможливим з темпоральних причин), інших ядерних аварій та випробувань.

Водночас лише за поєднання таких обставин законодавець, за позицією суду касаційної інстанції, передбачив право постраждалих від радіоактивного впливу, що спричинив інвалідність, на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів зауважує, що редакція ч. 3 ст. 59 Закону № 796 як до 01.10.2017 р. так і після цієї дати для позивача, як для ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, залишилася незмінною.

Жодні інші обставини з моменту призначення позивачу пенсії для зміни бази обрахунку пенсії із заробітку позивача на мінімальну заробітну плату місця не мали.

За цих обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині є необґрунтованим та помилковим.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права в частині задоволення позовних вимог, а тому наявні підстави для його скасування в цій частині.

Натомість, апенлянт заявив вимогу про скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі.

Однак, колегія суддів з огляду на встановлені обставини справи не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних.

Відповідно до ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області в особі Уманського відділу обслуговування громадян про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року в частині задоволення позовних вимог скасувати.

В цій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя О. А. Губська
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 04.04.2019 року)