Справа № 1640/2760/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р.Справа № 1640/2760/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Тацій Л.В. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 07.11.18 року по справі № 1640/2760/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2018 №, №, №, №, №, № та рішення від 08.06.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що перевіряючими зроблено помилковий висновок про невключення ФОП ОСОБА_1 до складу доходу за 2016 рік сум отриманого акцизного збору, оскільки акцизний збір не є доходом в розумінні положень бухгалтерського обліку. Також помилково актом перевірки зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України при формуванні податкового кредиту з ПДВ внаслідок придбання маслопресу, оскільки виробництво олії - зареєстрований вид діяльності позивача. Крім того, перевіряючими не було взято до уваги деякі декларації, за якими позивачем було сплачено акцизний збір до бюджету.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2018р. адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.06.2018 №, №, №. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 08.06.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням ДФС у Полтавській області, подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим в частині задоволення позовних вимог, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що на думку суду, сума акцизного податку не є та не може визнаватися доходом фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування, оскільки така сума не збільшує економічних вигід для підприємця, а отже, не відповідає основному критерію поняття «дохід»; вимога щодо включення акцизного податку до доходу фізичної особи-підприємця прямо суперечить таким принципам податкового законодавства як єдиний підхід до встановлення податків та зборів та нейтральність оподаткування. Вказує, що ФОП ОСОБА_1 за 2016 рік у Книзі обліку доходів та витрат (графа 2) відображено дохід у сумі 3141969,78грн., без урахування суми акцизного податку у розмірі 188517,0 грн. Таким чином, у ході перевірки встановлено заниження доходу від провадження господарської діяльності за 2016р. у сумі 188517,0грн., що виникло по причині не включення до його складу суми акцизного податку, що включається до вартості проданих товарів, що надійшли в касу, згідно звітів «Про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій», чим порушено п. 177.1 п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України. Також, суд першої інстанції визнаючи неправомірними донарахування контролюючого органу виходив з наступного: наявність рахунків-фактури на сплату за масло прес, наявність у нього таку виду діяльності як Виробництво олії та тваринних жирів КВЕД 10.41, а також наявності у позивача наміру в подальшому використовувати масло пре у діяльності з виробництва соняшникової олії та тваринних жирів (стор.5 рішення). Заниження податкових зобов'язань у квітні місяці 2016 року на суму ПДВ у розмірі 3333 грн. відбулося по причині включення до складу податкового кредиту зазначено суму по фінансово- господарським відносинам з постачальником ТОВ «Укролія» (), згідно податкової накладної від 12.04.2016 року за №233 на загальну суму 20000 грн. (у т.ч. ПДВ 3333,34 грн.), яка зареєстрована в ЄРПН на придбання обладнання Маслопрес ПХП-500, використання якого не підтверджено у господарській діяльності, оскільки фізична особа-підприємець здійснює роздрібну торгівлю лікеро-горілчаними та тютюновими виробами, у перевіряємому періоді відсутнє документальне підтвердження використання даного обладнання у господарській діяльності, а на залишках зазначений товар відсутній, чим порушено пп. «г» п. 198.5 ст.198 ПКУ. Також зазначає, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 за 2015-2017рр. встановлено його заниження у сумі 41473,74грн., а саме: за 2016 рік у сумі 41473,74грн., у зв'язку з порушенням платником п.4 частини першої ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п.2 частини першої ст.7 та частини 5 ст.8 Закону про ЄВ для фізичних осіб-підприємців (крім тих які обрали спрощену систему оподаткування), згідно якої єдиний внесок встановлюється у розмірі 22,0% суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

19.02.2019р. від відповідача до суду надійшло клопотання про усунення недоліків поданої апеляційної скарги, в якій зазначає, що ГУ ДФС у Полтавській області зазначає, що в прохальній частині апеляційної скарги допущено технічну помилку у зв'язку з чим направляють уточнену апеляційну скаргу з виправленою помилкою в п.4 прохальної частини.

Згідно уточненої апеляційної скарги, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові в частині задоволених позовних вимог.

Від позивача, ФОП ОСОБА_1, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення, суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в період з 17.04.2018 по 08.05.2018 Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за наслідками якої складено акт №614/16-31-13-11-16/НОМЕР_1 від 16.05.2018.

Перевіркою виявлено порушення:

- пункту 2 частини 1 статті 7 та частини 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 41 473,74 грн;

- пункту 177.1, п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 33933,06 грн;

- підпункту 1.1., підпункту 1.2, підпункту 1.4, підпункту 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання по військовому збору у сумі 2827,76 грн.;

- підпункту «г» пункту 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7500 грн.;

- підпункту 213.1.1 пункту 213.1 статті 213, підпункту 214.1.1 пункту 214.1 статті 214, пункту 215.1, підпункту 215.3.1 статті 215, пункту 217.3 статті 217 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено акцизний податок на 96178 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято податкові повідомлення - рішення від 08.06.2018:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 50899,59 грн, у тому числі 33933,06 грн за основним платежем, 16966,53 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 3534,70 грн, у тому числі 2827,76 грн за основним платежем, 706,94 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 11250,00 грн, у тому числі 7500,00 грн за основним платежем, 3750,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 1783,75 грн, у тому числі 1427,00 грн за основним платежем, 356,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 114501,25 грн, у тому числі 91601,50 грн за основним платежем, 22900,25 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 3937,50 грн, у тому числі 3150,00 грн за основним платежем, 787,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

та рішення від 08.06.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 8294,75 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Стосовно виявленого контролюючим органом порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 177.1, п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 33933,06 грн. суд зазначає наступне.

Перевіряючи правильність визначення суми чистого оподаткованого доходу, контролюючим органом встановлено його заниження внаслідок не включення до доходу 2016 року сум акцизного податку в розмірі 188 517 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

За змістом до пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Отже, з наведених норм вбачається, що податок на додану вартість та акцизний податок мають однакову правову природу, а саме: обидва цих податки є непрямими. Однак, норма пункту 177.3 Податкового кодексу України в редакції, що була чинною у 2016 році, не робить виключення для фізичних осіб-підприємців щодо не включення акцизного податку до доходу.

Нормами чинного податкового законодавства передбачено основоположні принципи функціонування податкової системи країни, зокрема такі як єдиний підхід до встановлення податків і зборів (пп. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України), нейтральність оподаткування (пп. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України), відповідно до якого установлення податків та зборів повинно відбуватись у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків.

Однак, у даному випадку має місце нерівність у порядку визначення доходу від господарської діяльності фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб-підприємців, а включення акцизного податку до доходу фізичної особи-підприємця негативно впливає на конкурентоздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами - платниками податку на прибуток, що є порушенням статті 42 Конституції України, якою гарантується право кожного на підприємницьку діяльність, на захист конкуренції, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірного обмеження конкуренції та недобросовісної конкуренції.

Крім того, відповідно до пункту 6.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 1999 року № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153, сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів, не визнається доходами.

За таких обставин суд не погоджується з висновком контролюючого органу про заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 33933,06 грн.

Про наведене також свідчить і подальше вдосконалення законодавцем правового регулювання питання щодо оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, шляхом доповнення пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України підпунктом 177.3.1 згідно із Законом №1797-VIII від 21.12.2016, де визначено, що не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Крім того, акцизний податок з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є доходом Державного бюджету, а не підприємця, оскільки витрати по його сплаті не є такими, що належать до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності, що свідчить про безпідставність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду від 03 квітня 2018 року в справі №821/874/17.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про, безпідставне збільшення податковим органом суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного 2016 року декларування, обумовлює безпідставне застосування штрафних (фінансових) санкцій відповідно до статті 123 Податкового кодексу України та відсутність підстав для прийняття податкового повідомлення - рішення від 08.06.2018 №.

Враховуючи вищенаведене, доводи відповідача, щодо правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення від 08.06.2018 № є помилковими.

Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням від 08.06.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 3534,70 грн, та рішенню про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.06.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 8294,75 грн, суд дійшов наступного висновку.

Винесення цих рішень обґрунтовано встановленням вищевказаних порушень за спірним податковим повідомленням-рішенням від 08.06.2018 №.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частина одинадцята статті 8 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній до 31.12.2015).

Згідно з частиною п'ятою статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (редакція, чинній з 01.01.2016).

Положеннями частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (редакція, чинна у спірний період).

Згідно з пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Оскільки за результатами розгляду справи судом встановлено правомірність зазначення у податкових деклараціях позивачем суми доходу отриманою від господарської діяльності, то наявні підстави для визнання протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.06.2018 №.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 161 підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи судом встановлено правомірність зазначення у податкових деклараціях позивачем суми доходу отриманого від господарської діяльності, податкове повідомлення - рішення від 08.06.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 3534,70 грн підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 08.06.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 11250,00 грн, у тому числі 7500,00 грн за основним платежем, 3750,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 11.04.2016 між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ "Укролія" (Постачальник) укладено договір поставки №82, за умовами якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця маслопрес ПХТ-500 в кількості 1 шт.

На підтвердження реальності здійснення господарської операції позивачем залучено до матеріалів справи, а судом досліджено Специфікацію №1 від 11.04.2016 на загальну суму 20000,00 грн, у тому числі ПДВ 3333,33 грн, рахунок на оплату від 11.04.2016 №1192, на загальну суму 20000,00 грн, у тому числі ПДВ 3333,33 грн, видаткову накладну від 13.04.2016 №1 на загальну суму 20000,00 грн, у тому числі ПДВ 3333,33 грн.

Оплата придбаного маслопресу підтверджується платіжним дорученням від 12.04.2016 №791, копія якого наявна у матеріалах справи.

Крім того, матеріалами справи підтверджено придбання ФОП ОСОБА_1 у ПрАТ РНВП "Укрекспо-Процес" маслопресу ПХП-100, на підтвердження чого, позивачем надано копії рахунку-фактури №12 від 24.02.2016, видаткової накладної від 19.05.2016 №22, на загальну суму 50000,00 грн, у тому числі ПДВ 8333,33 грн.

Оплата придбаного маслопресу підтверджується платіжними дорученнями від 29.02.2016 №755 та від 18.05.2016 №820, копії яких наявні у матеріалах справи.

У якості порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства (заниження податкових зобов'язань у лютому 2016 року на суму ПДВ 4167,00 грн та у квітні 2016 року на суму ПДВ 3333,33 грн) відповідачем зазначено відсутність документального підтвердження використання даного обладнання у господарській діяльності.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає зазначені доводи відповідача необґрунтованими, з огляду на наступне.

Представником залучено до матеріалів справи виписки по рахунку, якими підтверджується факт належного відображення придбаного обладнання в бухгалтерському обліку ФОП ОСОБА_1

Крім того, позивач має вид діяльності Виробництво олії та тваринних жирів (код 10.41), який внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як один із видів діяльності ФОП ОСОБА_1.(т.1 а.с.86)

Із пояснень позивача встановлено, що ФОП ОСОБА_1 планує виготовляти соняшникову олію, яку виробляють пресуванням насіння соняшникового. Для випуску готового продукту необхідне придбання додаткового обладнання, час на його налаштування, отримання дозвільних документів та відповідну сертифікацію продукту.

Згідно підпунктом 14.1.231. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає у тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

Отже, Податковим кодексом України встановлено, що тільки у межах господарської діяльності платника податку, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг, платник податку, має право на віднесення таких сум до податкового кредиту звітного періоду.

Лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

У даному випадку придбання позивачем обладнання (малопресу) вчинене в межах господарської діяльності, не суперечить видам господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 Дійсно, позивачем не заперечується, що після придбання обладнання ФОП ОСОБА_1 не почав у цьому ж звітному періоді виготовляти олію, однак, судом враховано, що для налагодження процесу виробництва (переробки) соняшнику та соняшникової олії необхідний певний час.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки контролюючого органу про невикорисання придбаного обладнання (малопресу) у господарській діяльності позивача є передчасними.

Твердження контролюючого органу про відсутність зазначених маслопресів спростовано виписками по рахунку 15 "Облік капітальних і фінансових інвестицій та інших необоротних активів" та по рахунку 68 "Облік розрахунків з дебіторами і кредиторами".

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення від 08.06.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 11250,00 грн, підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, доводи відповідача, щодо правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 08.06.2018 № є помилковими.

Також, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не оскаржене. Апеляційна скарга, доводів щодо неправомірності рішення суду першої інстанції, в частині відмови в задоволенні позову не містить.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до п.6 ч.6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зідно п. 2) ч.5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню 2) судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Колегія суддів зазначає, що дана справа відноситься до справ незначної складності в розумінні п.6 ч.6 ст. 12 КАС України, тому постанова суду апеляційної інстанції у даній справі набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що рішення які оскаржуються, кожне окремо, не перевищує розмір грошових коштів передбачений п.6 ч.6 ст. 12 КАС України, проте об'єднання позовних вимог, не може вплинути на процедуру оскарження рішення суду апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права подати касаційну скаргу на дане рішення суду апеляційної інстанції, виклавши в ній зауваження з приводу процедури його оскарження.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 року по справі № 1640/2760/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 08.04.2019 року