Справа № 813/1887/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1323/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 813/1887/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання неправомірним накладення дисциплінарного стягнення, визнання незаконним та скасування наказу,-

суддя в 1-й інстанції - Мартинюк В.Я.,

час ухвалення рішення - 13.12.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 14.12.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання неправомірним накладення дисциплінарного стягнення наказом від 16.02.2017 року за №479 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника БСПП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_1.» та про визнання незаконним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу. А відтак, на думку позивача, висновок, який був складений за результатами службового розслідування та оскаржуваний наказ від 16.02.2017 року за №479 є незаконними, так як доводи, які в них викладені носять формальний характер, не базуються на повному з'ясуванню обставин та причин вчинення дисциплінарного проступку, базуються на документах, складених з порушенням норм чинного законодавства (недійсних документах), спростовуються іншими матеріалами справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що підставами позову є: дисциплінарне стягнення відповідачем було накладено на позивача в зв'язку із недотриманням норм Конституції та законів України, інших нормативних актів, Присяги поліцейського, що виразилося у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 , ст. 126, ч. 1. ст. 130 КпАП України; позивач визнає вчинення правопорушення, передбачених ст.. 124 та 126 КпАП України. Однак дані порушення були вчинені позивачем в позаробочий час, під час підготовки до чергової ротації в зону АТО, нервової напруги в зв'язку з тим, що залишає маму одну після недавньої смерті батька, щиро розкаюється у вчинених діях, вчасно і без застереження поніс адміністративну відповідальність - сплатив штраф за вчинення правопорушення, передбаченого нормами ст. 126 КпАП України.

Крім того апелянт вказує, щодо правопорушення, передбаченого ст.. 124 КпАП України, то воно вчинене в тому числі і в зв'язку із несприятливими погодними умовами - дорожнє покриття було вкрито снігом. Зокрема, обочини були засніжені, і коли позивач керуючи автомобілем здійснював маневр заднім ходом, машину занесло і відбулося зіткнення з автомобілем, що рухався попутнім шляхом, що підтверджується також постановою Турківського районного суду Львівської області у справі №458/53/17 від 10.02.2017р., відповідно до якої встановлено, що наслідки вчиненого адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 124 КпАП України є незначними (є малозначним правопорушенням), відповідно позивача звільнено від відповідальності, провадження закрито.

Щодо вчинення правопорушення передбаченого ст.. 130 КпАП України, то апелянт зазначає наступне, відповідач прийшов до висновку, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок на підставі пояснень поліцейських (які складали протоколи та постанови про вчинення адміністративних порушень та притягнення до адміністративної відповідальності) та Акту медичного огляду на стан сп'яніння, який не був проведений у порядку визначеному Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі Інструкція)(Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України 09.11.2015 № 1452/735). Крім того огляд позивача на ознаки алкогольного сп'яніння проводився не у відповідності до ст..266 КпАП України.

Суд першої інстанції в порушення норм ч. 1 ст.210, 90, п.1, 2 ст. 244 КАС України не з'ясував всіх обставин справи, на які покликався позивач, не надав їм оцінки, та не перевірив їх доказами, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема досліджуючи обставини, суд першої інстанції проаналізував лише два докази - спірний наказ та висновок службового розслідування, вказавши, що обставин, які стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача досліджувалися в іншій справі №813/1020/17, однак суд не звернув увагу на те, що у справі №813/1020/17 досліджувалися не всі обставини вчинення дисциплінарного проступку, а лише ті, які склали підстави позову.

Апелянт зазначає про відсутність в діях позивача грубого порушення службової дисципліни, за яке може бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявна постанова Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2017 року у справі №813/1020/17, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 20.11.2017 року.

Як вбачається зі змісту наведеної постанови, факти порушення службової дисципліни позивачем, викладені у висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП у Львівській області 15.02.2017 року, знайшли своє об'єктивне підтвердження під час їх дослідження судом.

З огляду на те, що судом були досліджені обставини допущення ОСОБА_1 грубого порушення службової дисципліни, а факти наведені у висновку службового розслідування знайшли свої підтвердження належними та достатніми доказами, суд вважає, що у відповідача були наявні правові підстави для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно і не всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що з наказу від 16.02.2017 року за №479 та висновку службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю сержанта поліції ОСОБА_1 та складання відносно нього адміністративних матеріалів за ст.ст.124, 126, 130 КУпАП, затвердженого 15.07.2017 року, підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали наступні обставини.

Службовим розслідування встановлено, що 21.01.2017 року до ГУНП у Львівській області надійшла інформація про те, що цього ж дня о 10:30 у м. Турка по вул. Майдан Шевченка, 3а, ОСОБА_1, заступник командира взводу № 2 роти №1 БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області, сержант поліції, керуючи власним автомобілем НОМЕР_1, здійснив зіткнення з службовим автомобілем Турківського відділення поліції Самбірського ВП ГУНП у Львівській області «Рено Кенго», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням інспектора СРПП № 2 патрульної поліції Турківського ВП старшим сержантом поліції ОСОБА_2 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водії та пасажири тілесних ушкоджень не отримали, однак транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Під час фіксування ДТП працівниками СРПП № 2 патрульної поліції Турківського ВП встановлено перебування ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим працівниками СРПП запропоновано сержанту поліції ОСОБА_1 пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп'яніння у медичному закладі, на що останній погодився.

Відповідно до акту медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 14 від 21.01.2017, виданого Турківською ЦРЛ, ОСОБА_1 перебував "з ознаками алкогольного сп'яніння".

Крім цього, ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 без посвідчення водія та реєстраційних документів на даний транспортний засіб.

За порушення Правил дорожнього руху на сержанта поліції ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративні правопорушення серії АП2 № 516610 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та серії АП2 № 516611 за ст.124 КУпАП, які скеровані для розгляду в Турківський районний суд Львівської області. Крім цього, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 158790, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як передбачено ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, з наступними змінами та доповненнями, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 ст.18 цього ж Закону, визначено, що поліцейський зобов'язаний, в тому числі, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Згідно з ч.2 ст.19 даного Закону, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року за №3460-IV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок, у відповідності до ст.2 згаданого Закону, - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

З аналізу ст.12 цього ж закону випливає, що звільнення з органів внутрішніх справ є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення.

Статтею 14 визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Так, зокрема, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Колегією суддів встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного наказу стало винесення протоколів про адміністративні правопорушення серії АП2 № 516610 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та серії АП2 № 516611 за ст.124 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 158790, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно до постанови Турківського районного суду Львівської області від 21.02.2017р. у справі №458/52/17 встановлено, що адміністративний проступок, передбачений ст.. 130 КпАП України позивачем вчинений не був, відповідно суд постановив адміністративну справу відносно позивача по ч. 1 ст. 130 КпАП України провадженням закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, постанова набрала законної сили.

Постановою Турківським районним судом Львівської області від 10.02.2017 року у справі №458/53/17 встановлено, що наслідки вчиненого адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України є незначними (є малозначним правопорушенням), позивача звільнено від відповідальності, провадження закрито, постанова надбирала законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 16, 17, 18, 19, 20, 21 розділу III Інструкції, за результат медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складається Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який складається на підставі акта медичного огляду.

Згідно п.22 розділу III Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними

Колегією суддів встановлено, у матеріалах службового розслідування відсутні належні, достатні та допустимі докази того, що позивач перебував у стані алкогольного сп'янінні згідно ознаками, визначеними п.4 розділу І Інструкції, а саме відсутній висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння.

Щодо постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 158790, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, то колегією суддів встановлено, що позивачем було добровільно сплачено зазначений штраф.

Крім того, позивач визнає вчинення правопорушення, передбачених ст.. 124 та 126 КпАП України. Однак зазначає, що дані порушення були вчинені ним в позаробочий час, під час підготовки до чергової ротації в зону АТО, нервової напруги в зв'язку з тим, що залишає маму одну після недавньої смерті батька, щиро розкаюється у вчинених діях, вчасно і без застереження поніс адміністративну відповідальність - сплатив штраф за вчинення правопорушення, передбаченого нормами ст. 126 КпАП України.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що відповідачем під час службового розслідування не було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, оскільки

Як передбачено ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищенаведеного та встановлено, колегія суддів прийшла до висновку, що вчинення правопорушень, які стали підставою для винесення оскаржуваного наказу, не свідчить саме про грубе порушення позивачем службової дисципліни, а тому застосування найсуворішим видом дисциплінарного стягнення є не обгрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду в частині відмови слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 813/1887/17 - скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити частково позовні вимоги.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління національної поліції у Львівській області №479 від 16.02.2017 року «про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника БПСП ОП «Львів» ГУНП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_1.».

У решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 05.04.2019 року