Справа № 9901/165/19
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 квітня 2019 року

Київ

справа №9901/165/19

адміністративне провадження №П/9901/165/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Стрелець Т.Г., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Басарі» до Президента України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Басарі» звернулося до Касаційного адміністративного суду з позовною заявою до Президента, в якому просило:

- Визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо відсутності приведення гармонізації українського законодавства, а саме в частині процедури позбавлення права власності на незаконне будівництво (статті 331, 376 Цивільного кодексу України, стаття 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень) до вимог Конвенції з прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

- Зобов'язати Президента України подати до Верховної Ради України законопроект по приведенню гармонізації українського законодавства в частині процедури позбавлення права власності на незаконне будівництво (статті 331, 376 Цивільного кодексу України, стаття 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень) до вимог Конвенції з прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

- Судовий збір стягнути з відповідача.

Згідно з частиною четвертою статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів передбачені статті 266 КАС України.

Статтею 266 КАС України, зокрема частиною першою цієї статті, встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Так, відповідно до частини першої статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з частиною п'ятою статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Нормами Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 5 цього Кодексу передбачено право кожної особи, яка вважає, що її право порушене, звернутися до суду за його захистом.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що право на судовий захист не є абсолютним. Законодавцем встановлені випадки, коли коло таких осіб є обмеженим. Процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження дій чи бездіяльності позивач, з-поміж іншого, обґрунтував, які конкретно з його прав та охоронюваних законом інтересів порушують такі дії/бездіяльність суб'єкта владних повноважень та які правові наслідки безпосередньо для нього вони породжують.

У позовній заяві позивач посилається на невідповідність змісту статей 331, 376 Цивільного кодексу України, статі 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень» вимогам Конвенції з прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Разом з тим, позивач, всупереч нормам частини 5 статті 160 КАС України не зазначив яким чином оскаржувана бездіяльність відповідача порушує саме його права та охоронювані законом інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, не навів будь-яких обґрунтувань такого порушення, а також доказів, що підтверджують вказані обставини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що протиправна бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Проте, позов та заявлені у ньому вимоги не містять конкретної вказівки на те, які саме визначені законом обов'язкові дії не вчинив Президент України та якими нормативно-правовими актами такі дії передбачені.

Натомість, звернення до Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Президента України про оскарження його бездіяльності можливе лише у випадку безпосереднього порушення такою бездіяльністю прав та охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позовна заява не відповідає вимогам пунктів 5, 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: позивач не навів обґрунтування порушення оскаржуваною бездіяльністю відповідача його прав, свобод та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду; не виклав обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги та не надав будь-яких доказів, що підтверджують вказані обставини.

Враховуючи вищезазначене, позовна заява підлягає залишенню без руху із встановленням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 19, 22, 160, 161, 169, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Позовну Товариства з обмеженою відповідальністю «Басарі» до Президента України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - залишити без руху.

Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т.Г. Стрелець