Справа № 160/7470/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2019 року Справа № 160/7470/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
за участі секретаря судового засіданняЗелецького Р.Р.
представника позивача представника відповідача Кульбаки С.О. Тарасюка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №160/7470/18 за позовом Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малбі Фудс» про зупинення виробництва, реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2018р. відкрито провадження по справі №160/7470/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.
Суд усними ухвалами, проголошеними у судовому засіданні від 19.12.2018р. та відображеними секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 19.12.2018р. ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, зобов'язав сторін надати додаткові докази (зокрема, представника позивача зобов'язано уточнити позовні вимоги, а представника відповідача - надати до суду докази належного стану обладнання), у зв'язку з чим суд ухвалив оголосити перерву по справі до 14.01.2019р. о 15:30 год.
14.01.2019р. до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю забезпечити явку у судове засідання по справі представника Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області.
У судовому засіданні представник відповідача надав до суду заперечення та додаткові докази по справі, які згідно усної ухвали суду, відображеної секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 14.01.2019р., залучено до матеріалів справи.
Крім того, суд усною ухвалою, проголошеною у судовому засіданні від 14.01.2019р. та відображеною секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 14.01.2019р. вищезазначене клопотання представника позивача задовольнив та зобов'язав представника відповідача надати у наступне судове засідання докази направлення на адресу позивача копії заперечень, у зв'язку з чим оголосив перерву по справі до 30.01.2019р. о 13:00 год.
У судове засідання від 30.01.2019р. прибули представники сторін та звернулись до суду із заявами в порядку ч. 7 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України щодо початку розгляду справи по суті після закінчення підготовчого судового засідання.
Суд усною ухвалою, проголошеною у судовому засіданні від 30.01.2019р. та відображеною секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 30.01.2019р. ухвалив закінчити підготовче провадження по справі та перейти до розгляду справи по суті.
Представник позивача, що прибула у судове засідання від 30.01.2019р. позов підтримала та надала пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні від 30.01.2019р. проти задоволення позову заперечував, надавши обгрунтування аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях.
Позиція відповідача аргументована безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем в адміністративному позові не обґрунтовано необхідності застосування виключного заходу реагування у вигляді зупинення роботи джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а також не зазначено яким чином зазначені джерела загрожують життю та здоров'ю людей, а також взагалі, чи існує наявність реальної загрози як для життя людини, так і для довкілля від діяльності підприємства. Також, представник відповідача зауважив, що при проведенні попередніх перевірок, позивачем не висувались жодних вимог або претензій до обладнання, яке перебуває в експлуатації відповідача. Окремо, представник відповідача звернув увагу суду на те, що у відповідності до виданого позивачем припису №4-6014-5-3 на усунення порушень - відповідачу наданий строк до 01.12.2018р., в частині внесення не облікованих джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, однак позивач звернувся до суду, до спливу моменту фактичного порушення підприємством природоохоронного законодавства, оскільки на момент подання позову - 08.10.2018р., останнім ще не було порушено строків, встановлених відповідним приписом Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області на усунення заявлених у даній позовній заяві порушень, а також позивачем подано позовну заяву із порушенням тримісячного строку на звернення суб'єкта владних повноважень до суду із відповідним позовом. Крім того, представник відповідача зауважив, що у позовній заяві не зазначено жодних чітких посилань на відповідне обладнання, які б дали змогу ідентифікувати конкретне обладнання, на яке, як на підставу для позовних вимог, посилається позивач.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, виходячи із системного аналізу положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та матеріалів справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, мотивуючи це наступним.
10.82 Виробництва какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів;
46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту;
46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами;
47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах.
Так, в ході перевірки фахівцями Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, зокрема, встановлено, що в матеріалах інвентаризації обліковані не всі джерела утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме: холодильні камери (фреон), 1 лінія цукерок, 2 упаковочні машини, кімната зберігання ароматизаторів, 2 плавильні печі. Викиди забруднюючих речовин від вищезазначених джерел утворення викидів забруднюючих речовин здійснюються за відсутності відповідного дозволу, що є порушенням ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі вищезазначеного акта перевірки виписано припис із вимогою до відповідача, зокрема, усунути порушення підприємством ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» шляхом отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря з урахуванням обсягів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря не облікованих у матеріалах Звіту з інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин 2017 року. Термін виконання - 01.12.2018р.
У зв'язку із тим, що виявлені в ході перевірки факти є грубим порушенням природоохоронного законодавства, а виробництво (виготовлення), реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, підприємства пов'язана із експлуатацією джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (зокрема, холодильні камери (фреон), 1 лінія цукерок, 2 упаковочні машини, кімната зберігання ароматизаторів, 2 плавильні печі) ТОВ «Малбі Фудс» забороняється законом і підлягає частковому зупиненню, Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Стаття 28 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» №2707-XII від 16.10.1992р. (тут і надалі - в редакції на момент виникнення спірних відносин; далі - Закон №2707) встановлено, що державний контроль у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, а також іншими органами виконавчої влади.
В свою чергу, у п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України №454/2011 від 13.04.2011р. (далі - Положення), визначено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України (далі - Міністр).
Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Відповідно до п.4 Положення, Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону атмосферного повітря щодо наявності та додержання дозволів на викиди забруднюючих речовин (підпункт "г" пункту 2 частини 4 Положення).
Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря) (п.7 Положення).
Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області здійснює свою діяльність на підставі Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерство екології та природних ресурсів України «Про затвердження положень про територіальні органи Держекоінспекції» №312 від 11.08.2017р.
Таким чином, Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, яка створена для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і прав, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" №877-V від 05.04.2007р. (надалі - Закон №877-V).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №877-V:
державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;
заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
За приписами ч.4 ст.4 Закону №877 виключно законами встановлюються:
-органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності;
-види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю);
-повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг;
-вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності;
-спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю);
-санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.
Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).
Водночас ч.5 ст.4 Закону №877 передбачено, що виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.
Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб'єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.
Приписами ч. 4 ст. 5 Закону №877-V визначено, що органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.
Суб'єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону №877-V - для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою.
У відповідності до положень ч.ч. 6, 7 ст. 7 Закону №877-V, за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.
На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Зі змісту наведеним норм слідує, що за рішенням суду може бути зупинено повністю або частково виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання, які здійснюються в порушення вимог законодавства, виявлені та зафіксовані відповідним актом, складеним за результатами здійснення заходу, та виключно за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг.
Згідно із пунктом 5 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерство екології та природних ресурсів України «Про затвердження положень про територіальні органи Держекоінспекції» №312 від 11.08.2017р. - Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі звертається до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» №1264-XII від 25.06.1991 року (надалі - Закон №1264-XII), завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Згідно з частиною 1 статті 35 Закону №1264-XII, державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
За змістом пункту «а» частини 1 статті 20-2 Закону №1264-XII, до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема: про екологічну та радіаційну безпеку; про охорону та раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.
Із наведеного вбачається, що контроль за охороною навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів покладено на Державну екологічну інспекцію України та її територіальні органи, яким, зокрема, є позивач.
З цією метою вищезазначені територіальні органи Державної екологічної інспекції України в межах своїх повноважень та у визначеному законодавством порядку проводять перевірки, з-поміж іншого, суб'єктів господарювання на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства та виявивши порушення вимог природоохоронного законодавства звертаються до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності.
При цьому, Законом №877-V (зокрема, ч. 7 ст. 7 Закону) чітко визначено, що екологічна інспекція звертається до суду з позовом про застосування заходів реагування на підставі акту у встановлені законом строки.
Судом встановлено, що перевірка була завершена 03.07.2018р.
Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.
Отже, строк звернення до суду з даним позовом обчислюється з 04.07.2018р. до 04.10.2018р.
Відповідно до ч.1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Останній день строку триває до двадцять четвертої години, але якщо в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.
Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку (ч.8, ч. 9 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).
У відповідності до матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області направлено позовну заяву 04.10.2018р. (згідно із відбитком штемпеля працівників поштового зв'язку на конверті, у якому відповідна позовна заява надійшла до суду), тобто у встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України тримісячний строк, що спростовує доводи представника відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
При цьому, суд також вважає неприйнятними доводи відповідача про передчасне звернення до суду з огляду на те, що строк виконання припису винесеного за наслідками перевірки встановлений до 01.12.2018р., оскільки Законом №877-V визначено право Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області на звернення до суду з метою застосування заходів реагування на підставі акту, яким зафіксовані порушення виявлені під час перевірки суб'єкта господарювання.
Крім того, з аналізу норм Закону № 877-V вбачається, що звернення уповноваженого органу державної влади до суду із позовом про тимчасову заборону (зупинення) діяльності та/або експлуатації певного обладнання повністю або частково та винесення припису про усунення виявлених порушень є різними видами заходів реагування.
Слід також зауважити, що відповідач не оскаржував дії та/або рішення інспекції щодо проведення перевірки, що свідчить про відсутність процедурних порушень з боку екологічної інспекції при проведенні перевірки, які б могли слугувати підставами для відмови у застосуванні заходів реагування до ТОВ «Малбі Фудс» за наслідками перевірки.
Правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря, визначені Закон України «Про охорону атмосферного повітря» (Закон №2707), який спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище.
Згідно із положеннями статті 12 Закон №2707, господарська чи інші види діяльності, пов'язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону №2707 - забруднюючою речовиною визнається речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища; викид це надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; джерелом викиду визнається об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.
Статтею 10 Закону №2707 передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: серед іншого здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.
При цьому, за визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 13.03.2002р., дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.
Статтею 11 Закону №2707 визначено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п'ять років за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.
За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування з урахуванням особливостей екологічної ситуації регіону, населеного пункту можуть додатково встановлювати перелік забруднюючих речовин, за якими здійснюється регулювання їх викидів на відповідній території.
За поданням обласних, Київської, Севастопольської міських державних адміністрацій, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, органи місцевого самоврядування, у разі перевищення нормативів екологічної безпеки, на відповідній території затверджують відповідно до закону програми оздоровлення атмосферного повітря, здійснюють заходи щодо зменшення забруднення атмосферного повітря.
Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
До першої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і мають виробництва або технологічне устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До другої групи належать об'єкти, які взяті на державний облік і не мають виробництв або технологічного устаткування, на яких повинні впроваджуватися екологічно безпечні технології та методи керування. До третьої групи належать об'єкти, які не належать до першої і другої груп.
Строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, суб'єкту господарювання, об'єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - сім років, об'єкт якого належить до другої групи, - десять років, об'єкт якого належить до третьої групи, - необмежений.
Таким чином, законодавець встановив, що виключно на підставі дозволу викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється функціонування стаціонарними джерелами (об'єктами).
Згідно до Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №7 від 10.02.1995р., інвентаризація викидів це систематизація інформації про розміщення джерел забруднення атмосфери на території, види і кількісний склад забруднюючих речовин, що викидаються у атмосферне повітря. Інвентаризація включає в себе характеристику технології, газоочисних установок з точки зору утворення і відведення забруднюючих речовин, визначення параметрів стаціонарних джерел викидів, а також характеристику неорганізованих джерел. Інвентаризація викидів забруднюючих речовин може проводитись як в повному обсязі, так і вибірково по визначенню параметрів окремих джерел утворення або викидів, визначенню якісних і кількісних характеристик окремих забруднюючих речовин, що відводяться в атмосферне повітря при експлуатації технологічного обладнання. Стаціонарним джерелом забруднення атмосфери визнається підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу. Джерелом забруднення атмосфери є об'єкт, з якого поширюється забруднююча речовина.
На виконання статті 11 Закону №2707 постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню» №1598 від 29.11.2001р., затверджено перелік найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню.
Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря є обов'язковою умовою для провадження діяльності підприємствами, цехами, агрегатами, установками або іншими нерухомими об'єктами, яка пов'язана із надходженням в атмосферне повітря речовин хімічного або біологічного походження, що мають або можуть мати негативний вплив на здоров'я людини і стан навколишнього природного середовища, та перелік яких, як найбільш поширених і небезпечних, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1598 від 29.11.2001р.
Здійснення суб'єктами господарювання зазначеної діяльності без відповідного дозволу є підставою для зупинення повністю або частково, виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб'єктами господарювання, за рішенням суду. Разом з тим, обставини надходженням в атмосферне повітря речовин хімічного або біологічного походження (за переліком найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню), від стаціонарних джерел забруднення атмосфери, мають бути зафіксовані актом, складеним за результатами здійснення державного нагляду (контролю).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем в акті №299/5-8/18 від 03.07.2018р. зазначається про те, що в ході проведення планової перевірки на ТОВ «Малбі Фудс» встановлено, що матеріали інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря не відповідають фактичному стану підприємства за кількістю та переліком джерел утворення викидів, оскільки відповідачем не обліковано холодильні камери (фреон), 1 лінію цукерок, 2 упаковочні машини, кімнату зберігання ароматизаторів, 2 плавильні печі тощо.
Також в акті позивач зазначив про відсутність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від вищезазначених джерел, що, на його думку, свідчить про порушення ТОВ «Малбі Фудс» положень ст.ст. 10, 11 Закону №2707.
Підпунктом 9 пункту 2 розділу ІІІ «Організація діяльності Інспекції» Положень про територіальні органи Держекоінспекції, затверджених наказом Міністерство екології та природних ресурсів України №312 від 11.08.2017р. визначено, що Інспекція для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема здійснювати відбір проб та інструментально-лабораторні вимірювання показників складу та властивостей викидів стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря.
При цьому, Акт складений за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб'єктами господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №299/5-8/18 від 03.07.2018р., не містить відомостей про інструментально-лабораторні вимірювань показників складу та властивостей викидів саме об'єктів, щодо яких заявлений позов про часткове зупинення.
Так, відповідно до п. 1.14.5 Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №7 від 10.02.1995р. (далі - Інструкція), стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу .
Відповідно до п. 2.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №639 від 10.12.2008р. (далі - Методика), наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються, зокрема, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.
Факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами за результатами інструментально-лабораторних методів контролю, документальної перевірки суб'єктів господарювання та розрахунковими методами (п. 2.2 Методики).
При визначенні наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря інструментально-лабораторними методами контролю використовуються результати інструментально-лабораторних вимірювань лабораторій, які атестовані на право проведення відповідних інструментально-лабораторних вимірювань. Дані таких вимірювань мають бути зафіксовані в журналах первинної облікової документації, у робочих журналах лабораторій або у звітах про інструментально-лабораторні вимірювання.
З аналізу вищевказаних приписів законодавства, слід дійти висновку, що встановлені викиди мають бути зафіксовані в акті перевірки, крім того мають бути розраховані маса таких викидів, їх якісний склад забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
При цьому, суд зауважує, що складений позивачем акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ «Малбі Фудс» не встановлено жодних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а також не встановлено кількісний та якісний склад можливих викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від діяльності відповідача.
Також відповідний акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Держекоінспекції не містить жодних даних проведення інструментально-лабораторних вимірювань, що в свою чергу не дає можливості встановити факт викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Окрім зазначеного, слід зауважити, що в акті перевірки, приписі та у позовній заяві відсутні чіткі посилання (зокрема, інвентарні та/або серійні номери, назви виробників тощо) на відповідне обладнання, які б дали змогу ідентифікувати конкретне обладнання, на яке, як на підставу для позовних вимог, посилається Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області, однак позивачем за пропозицією суду у судовому засіданні від 19.12.2018р. не надано до суду уточнень позовних вимог.
Доводи позивача про те, що зазначене в акті перевірки, приписі та у позовній заяві обладнання не враховано в матеріалах звіту, як джерела утворення викидів, як стверджує відповідач, спростовуються також наданою на лист ТОВ «Харчепром» за вих. №03/01-19/МФ від 03.01.2019р. відповіддю ТОВ «Екоцентр «Дніпро», яка є організацією, яка готувала Звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин ТОВ «Харчепром».
Посилання Держекоінспекції на холодильне обладнання підприємства, що, на думку позивача, є джерелом утворення викидів фреону, як забруднюючої речовини спростовується тим, що визначення валового та максимального разового викиду фреону при роботі холодильного обладнання визначається балансовим методом на підставі даних витрат фреону на поповнення холодильного обладнання, про що також зазначив позивач у відповіді на відзив.
В Україні відсутні затверджені будь-які рекомендації, процедури чи методи для вимірювання чи розрахунку викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що унеможливлює їх вимірювання з метою ідентифікації того, чи здійснює дане холодильне обладнання, викиди в атмосферне повітря шкідливих речовин.
Крім того, як зауважує відповідач, експлуатація холодильного обладнання з моменту його купівлі-продажу ТОВ «Малбі Фудс» і по теперішній час, здійснюється без дозаправки його фреоном, що підтверджується відсутністю слідів відкривання або механічного пошкодження чи технічного обслуговування обладнання в частині його дозаправки фреоном, тому підстави щодо окремого включення холодильного обладнання в інвентаризацію викидів забруднюючих речовин відсутні.
Також відповідач зазначив, що холодильне обладнання підприємства використовує хладогент R134а, який є найбільш безпечним з'єднанням з точки зору екології, тому що не містить брому і хлору, є абсолютно нетоксичним, негорючим та його коефіцієнт руйнування озонового шару дорівнює нулю, однак дане обладнання включене у Звіт інвентаризації викидів забруднюючих речовин до іншого технологічного обладнання цеху, яке не являється джерелами забруднення атмосферного повітря.
Стосовно лінії виробництва цукерок представник відповідача пояснив, що на підприємстві встановлено три лінії по виробництву цукерок, але тільки на двох лініях встановлені дозатори сипучої сировини, саме вказані лінії і були внесені в матеріали інвентаризації викидів і окремо виділені у якості стаціонарних об'єктів, що здійснюють викиди забруднюючих речовин і на них було отримано дозвіл на викиди шкідливих речовин, однак на третій лінії виробництва цукерок (на яку посилається позивач, як на підставу для позовних вимог) дозатор сухої сировини відсутній, у зв'язку з чим викиди від неї відсутні, що також підтверджується інформацією, яка зазначена у пункті 4,1. Розділу 4 Звіту із позначенням вказаної лінії як іншого технологічного обладнання цеху, яке не являється джерелами забруднення атмосферного повітря, що також підтверджується листом компанії виробника, в якому зазначено, що лінії цукерок, на які посилається позивач, не здійснюють викидів шкідливих речовин в атмосферне повітря.
Щодо двох пакувальних машин у відзиві ТОВ «Малбі Фудс» зазначено, що всього на підприємстві встановлено чотири пакувальні машини, на двох яких проводиться запаювання продукції полімерною плівкою з виділенням забруднюючих речовин, тому машини внесені в Звіт інвентаризації викидів забруднюючих речовин та, як зауважує відповідач, на вказані пакувальні машини отримано відповідний Дозвіл на викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря, однак на двох інших машинах пакування продукції проводиться в результаті механічного стискання упаковки, у зв'язку із чим викиди від цих машин фактично відсутні, у зв'язку з чим у Звіті по інвентаризації викидів забруднюючих речовин дані машини позначені в якості технологічного обладнання цеху, яке не являється джерелами забруднення атмосферного повітря.
Із пояснень представника відповідача стосовно кімнати зберігання ароматизаторів слідує, що відповідні ароматизатори знаходяться в окремому закритому приміщенні, яке не має вентиляційних шахт, та перебувають в закритих герметичних ємностях, які повністю унеможливлюють витік будь-яких летючих речовин в навколишнє середовище до моменту їх відкриття.
При цьому, за твердженням представника відповідача, у даному приміщенні такі ємності не відкриваються й не зважуються і фасуються, а транспортуються до місця засипки і безпосередньо там відкриваються.
Водночас, викиди від їх використання фактично не можуть бути обраховані у зв'язку із тим фактом, що в Україні на даний час не має відповідних методик, які дозволили б обрахувати кількість і види відповідних речовин, які виділяються даними ароматизаторами.
Відносно двох плавильних печей представник відповідача зазначив, що плавильні печі не є джерелами викидів забруднюючих речовин, оскільки у них здійснюється плавлення шоколадної маси, а їх обігрів здійснюються не твердим паливом, а виключно електричною енергією, тому у Звіті ці печі зазначені у якості технологічного обладнання цеху, яке не являється джерелами забруднення атмосферного повітря.
Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №317 від 16.08.2004р. затверджено Перелік типів устаткування для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, який є вичерпним, однак, як слідує із наведеного Переліку, обладнання, зазначене позивачем в адміністративному позові, не віднесено до Переліку типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел.
При цьому, у наданих до суду Протоколах дослідження повітря населених місць №37-48 і №49-60 від 07.02.2018р. ДП «Дніпропетровський аналітичний центр ідентифікації» зазначено, що при дослідженні повітря на межі санітарно-захисної зони підприємства перевищення гранично-допустимої концентрації шкідливих хімічних речовин не виявлено, що відповідає вимогам «Гранично допустимі концентрації хімічних і біологічних речовин в атмосферному повітрі населених місць» від 03.03.2015р.
Окрім того, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України видано Свідоцтво №ПЧ 06-2/67-2017, яким засвідчено технічну компетентність вимірювальної лабораторії ТОВ «Екоцентр «Дніпро» щодо процесів вимірювання, зокрема, викидів організованих промислових стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря.
Отже, з наведеного слідує, що ТОВ «Екоцентр «Дніпро» є установою, яка уповноважена визначати факт належності або не належності обладнання суб'єктів підприємницької діяльності до промислових стаціонарних джерел забруднення атмосферного повітря.
Так, з матеріалів справи вбачається, що за зверненням ТОВ «Харчепром» вищенаведеною організацією було розроблено Звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин від стаціонарних джерел ТОВ «Харчепром», у якому спірне обладнання не зазначено як джерело викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що також свідчить зазначено у відповіді ТОВ «Екоцентр «Дніпро» на звернення ТОВ «Харчепром» за вих. №03/01-19/МФ від 03.01.2019р., копія якої наявна у матеріалах справи.
Крім того, факт відсутності відповідного обладнання підприємства у переліку джерел, які здійснюють викиди, що забруднюють атмосферне повітря також відображено у результатах інструментального контролю викидів забруднюючих речовин в атмосферу від організованих джерел ТОВ «Харчепром», що здійснювався ТОВ «Екоцентр «Дніпро» у 2018 році.
З огляду на викладене, суд погоджується з відповідачем, що позивачем не доведено в установленому порядку, що на законодавчому рівні вказані в позові холодильні камери, лінія цукерок, упаковочні машини, кімната зберігання ароматизаторів, плавильні печі є джерелом викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, та не зазначено, які саме викиди надходять з даних устаткувань.
Не з'ясування питань щодо здійснення виявленими об'єктами, викидів речовин хімічного або біологічного походження, які можуть прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища, унеможливлює з'ясування питання віднесення вказаних об'єктів до джерел викидів забруднюючих речовин.
При цьому, згідно ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.
У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
До суду надано припис №4-6014-5-3 від 10.07.2018р. щодо відповідача, складений за результатами перевірки, однак під час судового розгляду даної справи позивачем не доведено підстав для часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг.
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
З огляду на вищенаведене, за відсутності доведення належними доказами фактів використання відповідачем обладнання - джерел викидів, здійснення цими джерелами викидів забруднюючих речовин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області щодо застосування до підприємства заходів реагування у вигляді тимчасового зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг, під час якого здійснюється експлуатація джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на викиди забруднюючих речовин.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України - у суду відсутні.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова