Справа № 279/1019/19
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

03 квітня 2019 року м. Житомир справа № 279/1019/19

категорія 1

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В., перевіривши виконання вимог законодавства при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення м.Коростень про визнання дій неправомірними, зобов'язання припинити утримання будь-яких сум,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області позовом у якому просила:

- визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення м. Коростень та Виконавчого комітету Коростенської міської ради щодо утримання із призначеної моїй ОСОБА_1 сім'ї державної соціальної допомоги сум коштів в рахунок повернення надміру виплаченої допомоги;

- зобов'язати відповідача Управління праці та соціального захисту населення м. Коростень припинити утримання будь яких сум із призначеної сім'ї ОСОБА_1 державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї та повернути заявнику ОСОБА_1 утримані із належних до виплати сум соціальної допомоги за період грудень 2018р.- лютий 2019р. кошти в сумі 4193 гривень 73 копійок. .

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.02.2019 справу передано до Житомирського окружного адміністративного суду.

Справа №279/1019/19 надійшла до Житомирського окружного адміністративного суду 29.03.2019.

Протоколом автоматизованого розподілу адміністративної справи між суддями від 29.03.2019 визначено головуючого суддю Лавренчук О.В..

Згідно зі ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ознайомленням зі змістом позовної заяви встановлено, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб'єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об'єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Отже, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Аналіз КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, цивільних, господарських справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спір виник щодо утримання із належних до виплати позивачу державної соціальної допомоги сум коштів в рахунок повернення надміру виплаченої допомоги.

За змістом ст. 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктом цивільних прав.

Отримавши бюджетні кошти у вигляді державної соціальної допомоги ОСОБА_1 фактично набула права власності на них.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності дій відповідача по утриманні із набутого ОСОБА_1 права власності на кошти у вигляді державної соціальної допомоги, наданої їй УПСЗН, то цей спір має приватноправовий, а не публічно-правовий характер.

Суд відмічає, що рішення суб'єкта владних повноважень щодо утримання із отримуваної позивачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям не є предметом позовних вимог.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права вже було висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 13 вересня 2016 року у справі № 21-2969а16, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від неї.

З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 370/108/17 дійшла висновку, що зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів,

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спір у справі, що розглядається, стосується майнових прав позивача, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, оскільки зазначена позовна заява не містить ознак публічно-правового спору, тому вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч.1 ст.170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення м.Коростень про визнання дій неправомірними, зобов'язання припинити утримання будь-яких сум.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Лавренчук