Справа № 0840/3690/18
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3690/18
(суддя Батрак І.В. м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у справі №0840/3690/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ферротрейдинг» до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферротрейдинг» 04 вересня 2018 року звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області згідно з яким, просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №ЗП1287/315/АН/П/ТД-ФС від 02.08.2018 року щодо накладення на позивача штрафу у розмірі 558450 грн.

Позов обґрунтовано тим, що цивільно-правові договори про надання послуг з фізичними особами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не визнані в установленому порядку недійсними. Позивач зазначає про те, що надання послуги, крім зазначених договорів підтверджується наявністю актів виконаних робіт, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України. Більш того, вказані в акті перевірки фізичні особи не перебувають в штаті підприємства, не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку підприємства, виконували обумовлені в договорах послуги на власний ризик, в табелях обліку робочого часу на підприємстві відповідні записи відсутні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що висновки про порушення позивачем трудового законодавства, зроблені відповідачем в акті, є необґрунтованими та недоведеними, укладання позивачем окремих цивільно-правових договорів з фізичними особами не заборонено законодавством України, у зв'язку з чим спірне рішення контролюючого органу, прийняте відповідачем на підставі встановлених актом порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи. Зазначає про те, що характер та оплата праці зазначених в акті осіб свідчать про наявність між ними та позивачем трудових відносин, а не цивільно-правових.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, наданого за межами строку встановленого судом на його подання, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що в період з 16.07.2018 року по 17.07.2018 року інспектором праці ГУ Держпраці у Запорізькій області було здійснено невиїзне інспектування юридичної особи ТОВ «Ферротрейдинг», яка використовує найману працю.

За результатами інспекційного відвідування 17.07.2018 року складений акт № ЗП1287/315/АН (далі - акт), яким встановлено порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 допущені до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом директора ТОВ «Ферротрейдинг» та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В той же час, керівником підприємства надано для ознайомлення договори про надання послуг, які укладені між ОСОБА_1 (від 01.02.2017), ОСОБА_2 (від 01.02.2017), ОСОБА_3 (від 01.02.2017), ОСОБА_4 (від 01.02.2017), ОСОБА_5 (від 01.02.2017) як виконавцями та ТОВ «Ферротрейдинг» в особі директора ОСОБА_6, як замовником (а.с.20-49).

При цьому, у вищезазначених договорах про надання послуг, вбачаються ознаки трудових договорів. Документальною перевіркою, наданих ТОВ «Ферротрейдинг» документів (договорів про надання послуг, актів приймання-передачі виконаних робіт) було встановлено, що цими договорами оплачується процес праці, сума оплати не залежить від обсягу робіт, разом із цим, проводиться оплата, яка здійснюється щомісячно та з чіткою періодичністю, сума оплати здійснюється у фіксованому розмірі, що зазвичай характерно для трудових договорів. Крім того, у договорах зазначено, що оплата послуг виконавця здійснюється щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним, тобто в строки, передбачені ч. 1 ст. 115 КЗпП України, який відповідно до ст. 3 КЗпП України регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності. У вищенаведених договорах відсутні обсяги робіт та фактичний перелік складу конкретних робіт, договір має постійний характер праці.

Виходячи з викладеного, на думку перевіряючого, відносини, які складаються між виконавцем та замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці, а тому у вказаних договорах про надання послуг вбачаються ознаки трудових договорів (а.с.11-15).

24 липня 2018 року відповідачем прийнято рішення щодо розгляду справу про накладення штрафу №ЗП1287/315/АН/П/ТД на 02 серпня 2018 року о 14 год. 15 хв. та у той самий день направлено на адресу підприємства повідомлення про розгляд справи.

За результатами розгляду справи про накладення фінансових санкцій ГУ Держпраці у Запорізькій області за підписом заступника начальника прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.08.2018 № ЗП1287/315/АН/П/ТД-ФС, якою за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України до позивача відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 558450,00 грн. (а.с.15 зворот)

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про охорону праці» працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов'язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Водночас, суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи встановив, що між ОСОБА_1 (від 01.02.2017), ОСОБА_2 (від 01.02.2017), ОСОБА_3 (від 01.02.2017), ОСОБА_4 (від 01.02.2017), ОСОБА_5 (від 01.02.2017) як виконавцями та ТОВ «Ферротрейдинг» в особі директора ОСОБА_6, як замовником, були укладені договори про надання послуг, зокрема, з ведення бухгалтерського обліку, кадрового обліку та з діловодства, за умовами яких замовник доручає виконавцеві, а виконавець бере на себе зобов'язання по завданню замовника надавати на умовах вказаного договору послуги в порядку, обсязі та на умовах, визначених цими Договорами (а.с.20-49).

Дослідивши зазначені договори, та складений відповідачем акт інспекційного відвідування від 17.07.2018 року № ЗП1287/315/АН, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками цього акта відносно того, що у вищезазначених договорах передбачено оплату саме процесу праці, оскільки сума оплати не залежить від обсягу робіт, оплата здійснюється щомісячно та з чіткою періодичністю, сума оплати здійснюється у фіксованому розмірі, що зазвичай характерно для трудових відносин. У вищенаведених договорах відсутні обсяги робіт та фактичний перелік складу конкретних робіт, договір регулює постійний характер праці.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено й те, що вказані договори не містять умов які б свідчили про те, що виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самостійно регулює процес організації трудової діяльності (надання послуг). Фактично ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, та ОСОБА_1 не організовували свою роботу самостійно, та не виконували її на власний ризик та розсуд на досягнення певного результату,

Наявність цих обставин підтверджується зазначенням в розділ 2 цих договорів з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4 таких вимог до виконавця як: своєчасне відображення на рахунках бухгалтерського обліку операцій, пов'язаних з рухом товарно-матеріальних цінностей, облік витрат виробництва і обігу, виконання кошторисних витрат, реалізації продукції, виконання робіт, результатів господарсько-економічної діяльності підприємства, а також фінансових, розрахункових та кредитних операцій; забезпечення контролю за законністю, своєчасністю і правильністю оформлення документів; здійснення контролю за дотриманням порядку оформлення первинних бухгалтерських документів, розрахунків та платіжних зобов'язань, втрачання фонду заробітної плати …, у договорі з ОСОБА_1, а саме в пункті 2.1. цього договору, приймати кореспонденцію, що надходить на адресу Замовника та передавати її для використання в процесі роботи, готувати документи і матеріали необхідні для роботи керівника; стежити за своєчасним розглядом і наданням структурними підрозділами і конкретними виконавцями документами, що надійшли на виконання; приймає ї передає телефонограми; організовує прийом відвідувачів, забезпечує оперативність розгляду прохань і пропозицій працівників, в п.2.1. договору з ОСОБА_2 організовує роботу з обліку особистого складу підприємства …; формує і веде особисті справи працівників …; заповнює, веде облік і зберігає трудові книжки…

Виконання таких функцій, на думку суду, повністю залежить від режиму робити підприємства та часу роботи його працівників, тому зазначені особи не могли самостійно організовувати свою роботу та виконувати таку роботу на досягнення певного результату не у визначений адміністрацією підприємства час, що свідчить про підпорядкованість зазначених осіб позивачеві.

Отже, предметом укладених договорів позивача з зазначеними фізичними особами фактично є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаних вище договорів мають ознаки трудового характеру.

Також, слід додатково зазначити, що в договорах не зазначається конкретного результату роботи (кінцевого результату), який повинен передаватися замовнику, не визначено обсягу роботи.

Акти приймання-передачі виконаних робіт також не містять інформації щодо конкретного результату роботи (кінцевого результату), яку було надано ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, та ОСОБА_1 (а.с.96-150).

При цьому встановлення судом першої інстанції обставин виконання сторонами умов зазначених договорів, що підтверджується наявністю: оплати виконаної роботи; актами виконаних робіт, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України; не перебуванням в штаті підприємства вказаних в акті перевірки фізичних осіб; відсутності в табелях обліку робочого часу на підприємстві відповідних записів; сплати податку із сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб не спростовує наявність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1 та відсутність в діях позивача порушень норм трудового законодавства в частині допущення до роботи без укладання трудового договору.

Сам факт не визнання цих договорів в установленому порядку недійсними та не заборона їх укладання законодавством України, не свідчить про те, що правовідносини які виникли між зазначеними в акті особами є саме цивільно-правовими, а не трудовими.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з позицією відповідача про те, що правовідносини, які склалися між виконавцями та замовником за цими договорами передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці, а тому у вказаних договорах про надання послуг вбачаються ознаки трудових договорів (а.с.11-15).

Таким чином, відповідачем обґрунтовано встановлено порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 допущені до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом директора ТОВ «Ферротрейдинг» та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо протиправності постанови відповідача №ЗП1287/315/АН/П/ТД-ФС від 02.08.2018 року щодо накладення на позивача штрафу у розмірі 558450 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення при недоведеності обставин справи які суд вважає встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови, якою у задоволені позову слід відмовити повністю.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у справі №0840/3690/18 - скасувати, та прийняти нову постанову якою у задоволені позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 03 квітня 2019 року.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя А.В. Суховаров