Справа № 0840/2774/18
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2774/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Граніт»
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. у справі №0840/2774/18
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Граніт»
до: про:Головного управління ДФС у Запорізькій області скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

10.07.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Граніт» (далі - ТОВ «Авто Граніт») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень / а.с. 4-16 том 1/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.07.2018р. за вищезазначеним адміністративним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі №0840/2774/18 та справу призначено до судового розгляду /а.с. 2 том 1/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що фахівцями відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Авто Граніт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 1 півріччя 2017р. та податку на додану вартість (далі - ПДВ) при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «Пролія» за березень 2017 р., ТОВ «Ретранс Груп» за травень 2017 р., та за результатами перевірки складено акт №40/08-01-14-08/30567739 від 24.01.2018р. у якому відображені виявлені на думку відповідача у ході перевірки порушення вимог законодавства, щодо нереальності здійснення підприємством господарських операцій з цими контрагентами, що свідчить про безпідставність формування підприємством фінансового обліку та податкової звітності з урахуванням наслідків господарської діяльності з контрагентами - ТОВ «Пролія», ТОВ «Ретранс Груп» , в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 170796 грн та занижено ПДВ на суму 189774 грн., та у подальшому відповідачем на підставі акту перевірки 16.03.2018р. прийнято податкові повідомлення-рішення: - №, яким збільшено суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємства у загальному розмірі на 213495 грн.; - №, яким збільшено суму податкового зобов'язання за ПДВ у загальному розмірі на 237217,50 грн., підприємство не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятими відповідачем за результатами перевірки рішеннями оскаржило їх в порядку адміністративного узгодження, але скарги були залишені без задоволення, а прийняті відповідачем рішення без змін. Позивач вважає висновки податкового органу у акті перевірки та прийняті за результатами перевірки рішення необґрунтованими з огляду на те, що позапланова перевірка проведена відповідачем безпідставно, висновки відповідача ґрунтуються лише на припущеннях, не підкріплені належними доказами, при тому, що усі належні первинні документи щодо здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Пролія», ТОВ «Ретранс Груп» позивачем були надані податковому органу під час проведення перевірки, договори між підприємство та цими контрагентами виконано реально, отриманий товар (роботи) використано позивачем у подальшому у власній господарській діяльності , що свідчить про те, що ці угоди булу укладені свідомо з метою настання певних наслідків, і саме на підставі цих належних первинних документів у відповідних звітних періодах позивачем формувалась податкова звітність визначався об'єкт оподаткування ПДВ та формувався податковий кредит у відповідні звітні періоди, тому позивач просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача № та № від 16.03.2018р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. у справі №0840/2774/18 у задоволенні адміністративного позову відмовлено (суддя Татаринов Д.В.) / а.с. 256-261 том 1/.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 18.12.2018р., подав апеляційну скаргу /а.с. 2-8 том 1/, у якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 18.12.2018р. та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

05.02.2019р. адміністративна справа №0840/2774/18, разом з апеляційною скаргою позивача, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду / а.с. 1 том 2/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2019р. у справі №0840/2774/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Авто Граніт» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. у справі №0840/2774/18 /а.с.12 том 2/ та справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні о 13 годин 30 хвилин 19.03.2019р. / а.с. 13 том 2/, про що судом апеляційної інстанції було повідомлено осіб, які беруть участь у розгляді справи / а.с. 14,22,23 том 2/.

Відповідач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 15-18 том 2/, заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача та посилаючись на те, що судом першої інстанції у справі прийнято обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 18.12.2018р. у цій справі залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 18.12.2018р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Відповідач про день, годину та місце розгляду справи повідомлений належним чином / а.с. 14,22 том 2/, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, серед іншого, просив суд розглянути справу у відсутність свого представника / а.с. 15-18 том 2/. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ТОВ «Авто Граніт», позивач у адміністративній справі, як юридична особа зареєстровано 02.09.1999р. Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області, , підприємство є платником податків, у тому числі ПДВ / а.с. 19-33 том 1/.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Авто Граніт» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 1 півріччя 2017р. та ПДВ при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «Пролія» за березень 2017 р., ТОВ «Ретранс Груп» за травень 2017 р., та за результатами перевірки складено акт №40/08-01-14-08/30567739 від 24.01.2018р. (далі - акт перевірки).

Як вбачається з наданої суду ксерокопії вищезазначеного акту перевірки / а.с. 34-68 том 1/ податковим органом за результатами перевірки підприємства зроблено висновки, що первинні документи по господарським взаємовідносинам позивача з контрагентами - ТОВ «Пролія» за березень 2017 р., ТОВ «Ретранс Груп» за травень 2017 р., не відповідають вимогам чинного законодавства і не можуть бути визнані належними первинними документами, господарські операції позивача з цими контрагентами не мали реального характеру, оскільки не підтверджено фактів придбання та надання послуг (товарів), у зв'язку з чим податковим органом було зроблено висновок про порушення висновки про порушення:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 170796 грн;

- пп. 14.1.36, пп. 14.1.181, пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 189774 грн.

На підставі акту перевірки №40/08-01-14-08/30567739 від 24.01.2018р. податковим органом, відповідачем у справі, 16.03.2018 р. було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму податкового зобов'язання позивача з податок на прибуток підприємства у загальному розмірі на 213495 грн., у тому числі збільшено податкове зобов'язання на 170796 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 42699 грн. / а.с. 17 том 1/;

- №, яким збільшено суму податкового зобов'язання позивача з ПДВ у загальному розмірі на 237217,50 грн., у тому числі збільшено податкове зобов'язання на 189774 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 47443,50 грн. /а.с. 18 том 1/

ТОВ «Авто Граніт», не погодившись з висновками відповідача за результатами перевірки та вищезазначеними рішеннями, які були прийняті відповідачем 16.03.2018р., оскаржив їх в порядку адміністративного узгодження, але податкові повідомлення-рішення № та № від 16.03.2018р. залишено без змін, а скаргу позивача залишено без задоволення / а.с. 78-97 том 1/, тому позивач, який не погоджується з такими рішеннями відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Ретранс Груп» (виконавець) 01.05.2017р. було укладено договір на надання послуг з технічного обслуговування автотранспорту та його ремонту, поставки запасних частин та матеріалів / а.с. 183-185 том 1/; та позивачем на підтвердження факту реальності здійснення зобов'язань за цим договором та виконання сторонами за цим договором своїх зобов'язань було надано податковому органу під час проведення перевірки, та суду під час розгляду справи - видаткову накладну №152 від 31.05.2017 р. на загальну суму 260400,00 грн., у тому числі ПДВ 43400,00 грн.; - рахунки-фактури: №152 від 31.05.2017р. на загальну суму 260400,00 грн., у тому числі ПДВ 43400,00 грн.; №125 від 16.05.2017 р. на загальну суму 207560,00 грн., у тому числі ПДВ 34593,33 грн.; №126 від 16.05.2017 р. на загальну суму 96840,00грн., у тому числі ПДВ 16140,00 грн.; №127 від 16.05.2017 р. на загальну суму 121640,00 грн., у тому числі ПДВ 20273,33 грн.; - товарно-транспортну накладну від 31.05.2017р. №9683; - акти здачі-прийняття робіт: №125 від 16.05.2017 р.; №126 від 16.05.2017 р.; №127 від 16.05.2017 р.; - платіжні доручення: №31 від 07.04.2017р.; №44 від 18.04.2017р.; №63 від 27.04.2017р.; - картку рахунку: 631 по контрагенту ТОВ «Ретранс Груп» за 01.01.2017р. по 31.03.2018р.; - договір відступлення права вимоги №1 від 01.06.2017р.; - платіжні доручення: №150 від 09.06.2017р.; №177 від 21.06.2017р.; - договір відступлення права вимоги №5 від 05.08.2017р.; - платіжне доручення №833 від 05.09.2017 р / а.с. 186-206 том 1/.

Але колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надані позивачем первинні документи, які на думку позивача є належними первинними документами та стали підставою для формування показників податкової звітності по господарським операціям позивача з ТОВ «Ретранс Груп» у відповідних звітних періодах, не можуть вважатись належними первинними документами з огляду на те, що актах здачі-прийняття робіт наявна вартість виконаних робіт визначена без зазначення кількості робочих годин (визначених згідно із «Стандартними нормами часу» для даного типу автомобілю), необхідних для усунення несправності, не надано заказ-нарядів, що виключає можливість встановити реальність здійснення операції щодо кожного акту здачі-прийняття робіт, надані первинні документи не дозволяють встановити обсяг виконаних робіт щодо усунення недоліків технічного та візуального стану технічних засобів, визначених в актах здачі-прийняття робіт, і ці недоліки у свою чергу позбавляють можливості, як суд так і податковий орган, дослідити шляхи списання товарно-матеріальних цінностей на роботи, які визначені в таких актах здачі-прийняття робіт.

Крім цього, відповідно до даних видаткової накладної №152 від 31.05.2017р. контрагентом - ТОВ «Ретранс Груп», поставлено замовнику (позивачу) товар - маточина в зборі у кількості 1 штука; - напіввісь середнього мосту у кількості 1 штука; - хрестовина середнього мосту у кількості 1 штука; - редуктор середнього мосту у кількості 1 штука; - диск гальмівний у кількості 1 штука, а відповідно до наданих рахунків-фактур: №152 від 31.05.2017р., №125 від 16.05.2017р., №126 від 16.05.2017р., №127 від 16.05.2017р. - ТОВ «РЕТРАНС ГРУП» здійснювався ремонт транспортних засобів позивача у кількості 5 штук та причепів у кількості 6 штук. Отже ці обставини свідчать про те, що обсяг поставленої продукції не відповідає обсягу виконаних робіт, а позивачем інших первинних документів на придбання запасних частин, вузлів, агрегатів до суду не надано, як і не було надано доказів використання під час ремонтних робіт і власних запасних частин, вузлів, агрегатів.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що надані ТОВ «Авто Граніт» первинні документи бухгалтерського та податкового обліку не є достатніми доказами фактичного виконання операцій з контрагентом - ТОВ «Ретранс Груп» протягом перевіряємого періоду.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Пролія», то судом у судовому засіданні під час розгляду справи встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «Пролія» 01.03.2017р. було укладено договір №81 на надання послуг з технічного обслуговування автотранспорту та його ремонту, поставки запасних частин та матеріалів / а.с. 153-155 том 1/, та позивачем на підтвердження факту реальності здійснення зобов'язань за цим договором та виконання сторонами за цим договором своїх зобов'язань було надано податковому органу під час проведення перевірки, та суду під час розгляду справи - видаткову накладну №47 від 30.03.2017р. на загальну суму 118000,00 грн., у тому числі ПДВ 19666,67 грн.; рахунки-фактури: №47 від 30.03.2017. р на загальну суму 118000,00 грн., у тому числі ПДВ 19666,67 грн.; №46 від 30.03.2017р. на загальну суму 209572,00 грн., у тому числі ПДВ 34928,67 грн.; №48 від 30.03.2017р. на загальну суму 124632,00 грн., у тому числі ПДВ 20772,00 грн.; - товарно-транспортну накладну від 30.03.2017р. №49676; закази-наряди №46, №48 від 30.03.2017р.; - оборотно-сальдову відомість по рахунку: 201 за березень 2017 р; - вимоги від 30.03.2017р., 31.03.2017р.; - акти здачі-прийняття робіт: №46 від 30.03.2017р.; №48 від 30.03.2017р.; - платіжні доручення: №31 від 07.04.2017р., №44 від 18.04.2017р.; №63 від 27.04.2017 р; - картку рахунку: 631 по контрагенту ТОВ «Пролія» за 01.01.2017р. по 31.03.2018р.; - договір відступлення права вимоги №10 від 12.09.2017 р; - платіжне доручення №839 від 12.09.2017р. /а.с. 156-175, 179-181 том 1/.

Контрагент позивача - ТОВ «Пролія», код ЄДРПОУ 841879, зареєстровано як юридична особа та як платник податків, у тому числі ПДВ, підприємство перебуває на податковому обліку з 30.11.2016р. в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, засновником підприємства є ОСОБА_1, відповідно до інформації, яка надана ГУ ДФС у м. Києві зустрічну звірку ТОВ «Пролія» провести неможливо, протягом 2017р. підприємством податкова звітність не подавалась /а.с. 121,130-131 том 1/.

Аналіз наданих позивачем первинних документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Пролія», через дефектність цих документів, зокрема товарно-транспортної накладної від 30.03.2017р. №49676 / а.с. 158/, у якій не вказано перевізника, не зазначено відповідальної особи вантажовідправника, а транспортний засіб, що здійснював перевезення вантажу за цією накладною - автомобіль КАМаз 5410 держномер ВВ35-59 СА, зареєстрований за ТО «Стройкомплект» з яким у позивача не було укладено жодного договору / а.с. 128/, з урахуванням об'ємів задекларованих контрагентом позивача - ТОВ «Пролія», протягом перевіряємого періоду господарських операцій, та встановленого факту у цього суб'єкта господарської діяльності, контрагента позивача, трудових та матеріальних ресурсів, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, дає можливість зробити висновок про неможливість здійснення цим контрагентом позивача таких господарських операцій, які зазначені у первинних документах, які надані позивачем, що у свою чергу свідчить про нереальність здійснення таких операцій.

Вимоги щодо необхідності підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у Податковому кодексі України, зокрема відповідно до п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення,і аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку і для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, при цьому необхідно зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, оскільки відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, і господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу, і вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи та враховуючи норми чинного законодавства, яке регулює відносини, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що відповідачем, який у спірних відносинах виступає у якості суб'єкта владних повноважень, доведено правомірність прийняття ним податкових повідомлень-рішень № та № від 16.03.2018р., які є предметом оскарження у цій адміністративній справі, оскільки подані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку не є достатніми доказами фактичного виконання операцій, і спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності одного з контрагентів позивача - ТОВ «Пролія», свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем у справі позовних вимог, і суд першої інстанції під час розгляду справи зробив висновки, які відповідають фактичних обставинам справи, та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 18.12.2018р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Граніт» - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. у справі №0840/2774/18- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Повний текст складено та підписано - 27.03.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко