Справа № 2040/6204/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р.Справа № 2040/6204/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 р. (ухвалене суддею Сліденко А.В., повний текст якого складено 24.10.2018 р.)

по справі № 2040/6204/18

за позовом Арбітражного керуючого ОСОБА_1

до Міністерство юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 279/1 від 29.01.2018 р. про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження; зобов'язати відповідача виключити з Єдиного реєстру арбітражних керуючих відомості про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, внесені на підставі наказу Міністерства юстиції України № 279/1 від 29.01.2018 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 279/7 від 29.01.2018 р.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 р. і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області 20.10.2017 р. за № 65 повідомлено ОСОБА_1 про проведення планової невиїзної перевірки тривалістю з 13.11.2017 р. по 17.11.2017 р. і про необхідність у перший день перевірки надати до органу контролю документи, визначені в переліку, а саме: сформовані справи, окремо по кожному боржнику.

Актом Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 66 від 13.11.2017 р. встановлено, що позивачем не надано пояснень щодо предмету перевірки та необхідних документів.

Документи для проведення перевірки були подані позивачем до Головного територіального управління юстиції у Харківській області 14.11.2017 р.

За результатами розгляду листа-пропозиції Головного територіального управління юстиції від 15.11.2017 р., в.о. директора Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України (в подальшому - Департамент) до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (в подальшому - Дисциплінарна комісія) направлено подання № 1055 від 27.11.2017 р. про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Згідно копії витягу протоколу № 67/01/08 Дисциплінарної комісії від 10.01.2018 р. за результатами розгляду вищезазначеного подання вирішено: застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження на підставі подання № 1055 від 27.11.2017 р.; внести подання до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження; рекомендувати Департаменту на підставі подання Комісії про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення: а) підготувати проект наказу про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження; б) внести запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

За поданням Дисциплінарної комісії № 792 від 10.01.2018 р. наказом Міністерства юстиції України № 279/7 від 29.01.2018 р. на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Не погодившись із вищезазначеним наказом відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення необґрунтоване та підлягає скасуванню, а позовні вимоги про зобов'язання відповідача виключити з Єдиного реєстру арбітражних керуючих відомості про накладення на позивача дисциплінарного стягнення передчасні, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 107 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що арбітражні керуючі несуть за свої дії, зокрема, дисциплінарну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом. Арбітражні керуючі несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом.

Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих дисциплінарні стягнення (ч. 3 ст. 107).

Державним органом з питань банкрутства є Міністерство юстиції України, що визначено в ч. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 02.07.2014 р.

Згідно із ч. 4 ст. 107, ч. 3 ст. 109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до вимог ч.ч. 4, 6 ст. 108 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», дисциплінарна комісія розглядає подання на арбітражних керуючих і приймає рішення про застосування до арбітражних керуючих дисциплінарних стягнень, які оформлюються протоколом.

Судовим розглядом встановлено, що 13.11.2017 р. виявлено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, проте, рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення за вчинення цього проступку прийнято відповідачем лише 29.01.2018 р., тобто, більше ніж через два з половиною місяця з дня виявлення проступку.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Міністерства юстиції України № 279/7 від 29.01.2018 р. протиправний, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Доводи апелянта, що Міністерство юстиції України не приймає рішення про накладення дисциплінарних стягнень на арбітражних керуючих, оскільки це виключні дискреційні повноваження Дисциплінарної комісії, якою своєчасно 10.01.2018 р. прийнято рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 107 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не Дисциплінарна комісія, а безпосередньо державний орган з питань банкрутства, яким є відповідач у справі, повинен приймати рішення про накладення дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення проступку.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року по справі № 2040/6204/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді А.П. Бенедик Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 08.04.2018 року