Справа № 557/316/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2762/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань Герман О.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Пилипанки С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року, ухвалену під головуванням судді Чорноус Л.І. в смт. Гоща о 11:32 год., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації з вимогами про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати йому в повній сумі щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня 2016 року у розмірі, встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити в повному обсязі невиплачену щорічну разову грошову допомогу в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У відповідності до вимог ст. 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій повинна щорічно до 5 травня виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Проте, за 2016 рік він отримав 920,00 грн. такої допомоги замість 5650 грн. На його звернення до відповідача виплатити йому недораховану різницю щорічної разової грошової допомоги у розмірі, передбаченому законом, відповідачем було відмовлено.

До початку розгляду справи по суті позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої зазначає, що оскільки він взагалі не отримував у 2016 році допомоги до 5 травня, яка передбачена Законом № 3551-XII, то просить стягнути з відповідача на його користь щорічну одноразову грошову допомогу у розмірі 920 грн, а крім того провести перерахунок щорічної одноразової допомоги до 5 травня у повному розмірі, встановленому ст. 12 Закону № 3551-XII за 2016 рік та зобов'язати нарахувати та виплатити таку щорічну одноразову допомогу за 2016 рік.

Постановою Гощанського районного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 до 30 вересня 2016 року не звертався до відповідача з приводу виплати йому грошової допомоги до 5 травня.

Не погодившись з таким судовим рішенням, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу. Вважає оскаржувану постанову незаконною у зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 5 ст. 12 Закону № 3551-XII як спеціальна норма по відношенню до загальної норми, викладеної у п.26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, а тому виплата спірної допомоги мала здійснюватися у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Зазначає, що навіть у розмірі 920 грн йому не була виплачена разова щорічна допомога як учаснику бойових дій, що є підставою стягнути ці кошти з відповідача в судовому порядку, однак судом безпідставно відмовлено йому і у цій вимозі. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для прийняття судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Судом першої інстанції встановлено та це знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії АБ №348441 від 25.12.2015.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації із заявою про нарахування та виплату йому недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у сумі 4730 грн.

Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської ОДА листом від 23.01.2017 за №01-26-01/427 з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати в 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Постанова № 141) відмовив у задоволенні заяви, а тому позивач звернувся до суду для вирішення вказаного спору.

Після звернення до суду з позовом позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначив, що він взагалі не отримував щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учасник бойових дій за 2016 рік, а тому просить стягнути, в тому числі, на його користь допомогу в розмірі 920,00 грн.

Як зазначив відповідач в запереченні на адміністративний позов та в судовому засіданні представник відповідача, за отриманням щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учасник бойових дій позивач у 2016 році не звертався, що і не заперечив представник позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата одноразової грошової допомоги до 5 травня здійснюється відповідно до внесеного Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» змін, за якими норми і положення, зокрема, статей 12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, чинного з 1 січня 2015 року. Згідно Постанови № 141 нарахування та виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення, у таких розмірах - учасникам бойових дій - 920 гривень. Визнаючи безпідставними позовні вимоги у повному обсязі, суд також врахував, що ОСОБА_4 до 30 вересня 2016 року не звернувся до відповідача з приводу виплати йому одноразової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону №3551-XII щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Тобто, розмір щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Постанови №141 у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 ст. 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч. 3 ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 21 Конституції України.

Окрім того, у рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Апеляційний суд не бере до уваги покликання апелянта на те, що при визначенні розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій слід застосовувати Закон № 3551-ХІІ, а не Постанову №141, оскільки відповідно до п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України саме Кабінету Міністрів України делеговані повноваження на визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача по виплаті разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році в сумі 920 гривень учасникам бойових дій здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства, тому вимоги про виплату такої допомоги у встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є безпідставними.

Однак, як встановлено судом, позивач не отримував щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учасник бойових дій за 2016 рік, а тому в позовних вимогах просить стягнути, в тому числі, на його користь допомогу в розмірі 920 грн. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

У запереченні проти адміністративного позову представник відповідача зазначив, що позивач за отриманням спірної допомоги в 2016 році не звертався до органів соціального захисту. Подавши заяву про збільшення позовних вимог, представник позивача ствердив, що ОСОБА_4 у 2016 році взагалі не отримував будь-якої разової грошової допомоги до 5 травня.

Відповідно до ч. 4 ст.17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Оскільки ОСОБА_4 до 30 вересня 2016 року не звернувся до відповідача з приводу виплати йому грошової допомоги до 5 травня, то його вимоги щодо виплати разової грошової допомоги у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України, є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції, яка ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 19 травня 2017 року у справі № 557/316/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 08.04.2019.