Справа № 140/455/19
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3435/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Рибачука А. І.,

суддів - Багрія В. М., Старунського Д. М.,

за участю секретаря - Болюк Н. В.,

представника позивача - Наумчик О. О.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі № 140/455/19 (рішення ухвалене в порядку письмового провадження у м. Луцьк судом у складі головуючого судді Сороки Ю. Ю.) за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - УДВС ГТУЮ), в якому просило скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ Грицені Г. Г. від 04 лютого 2019 року про накладення штрафу на позивача у розмірі 10200 грн. за повторне невиконання рішення суду, винесену у виконавчому провадженні ВП № 53283427 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-5042/09/0308, виданого 28 листопада 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовувало посиланням на те, що відповідачем незаконно винесено вказану вище постанову, оскільки ним було добровільно, до відкриття виконавчого провадження, виконано рішення Вищого адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року та проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 з грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з урахуванням виплачених сум з 30 серпня 2007 року по 19 червня 2011 року (до змін в пенсійному законодавстві), про що листом від 08 січня 2019 року № 163/02-60-39 було повідомлено старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ Гриценю Г. Г. Крім цього зазначало, що у зв'язку зі зміною у правовому регулюванні, перерахунок пенсії ОСОБА_3 здійснювався до 19 червня 2011 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року вказаний адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ Грицені Г. Г. від 04 лютого 2019 року про накладення штрафу на позивача у розмірі 10200 грн. за повторне невиконання рішення суду, винесену у виконавчому провадженні ВП №53283427 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-5042/09/0308, виданого 28 листопада 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржене рішення та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує посиланням на те, що оскаржена позивачем постанова від 04 лютого 2019 року про накладення штрафу в розмірі 10200 грн. є законною і обґрунтованою, винесеною в межах повноважень та відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для винесення цієї постанови було повторне невиконання позивачем у визначений строк рішення суду у виконавчому провадженні ВП № 53283427 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-5042/09/0308, виданого 28 листопада 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_3 Зазначає, що у позивача були відсутні правові підстави для невиконання згаданого вище рішення суду з 19 червня 2011 року, оскільки розмір пенсійного забезпечення вже був встановлений з 30 серпня 2007 року на підставі рішення Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року, а зміни законодавчого регулювання порядку та розміру виплат пенсій, які набули чинності з 19 червня 2001 року, не стосуються пенсій, призначених до цієї дати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржене рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча відповідача належним чином повідомлено про дату, час та місце його проведення, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 серпня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ГУ ПФУ у Волинській області про перерахунок пенсії, скасовано вказані вище постанову та ухвалу, та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ГУ ПФУ у Волинській області перерахувати ОСОБА_3 пенсію відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, починаючи з 30 серпня 2007 року.

На виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року, Луцьким міськрайонним судом Волинської області 28 листопада 2014 року видано виконавчий лист № 2а-5042/09/0308 про зобов'язання ГУ ПФУ у Волинській області перерахувати ОСОБА_3 пенсію відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, починаючи з 30 серпня 2007 року.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 25 січня 2017 року про повторне прийняття до виконання вказаного вище виконавчого листа, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області Грицені Г. Г. від 26 січня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 53283427 щодо виконання вказаного вище виконавчого листа.

Цією ж постановою боржника зобов'язано протягом 10 робочих днів виконати рішення суду, та стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 12800 грн.

Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 03 лютого 2017 року № 661/07-38 повідомлено відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ про виконання судового рішення в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. Зокрема, вказано, що ОСОБА_3 було проведено перерахунок пенсії за період з 30 серпня 2007 року по 19 червня 2011 року (до часу внесення змін до законодавства), а доплату до пенсії в розмірі 48676,94 грн. включено у відомість на виплату пенсій у лютому 2017 року.

Вимогою старшого державного виконавця від 21 лютого 2017 року за № 04-35/460 визначено необхідність виконання ГУ ПФУ у Волинській області рішення суду про перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, починаючи з 19 червня 2011 року.

У відповідь, листом від 02 березня 2017 року за № 1181/02-60-38, позивач повідомив відповідача, що у зв'язку зі зміною у правовому регулюванні, правові підстави для виплати пенсії ОСОБА_3 після 19 червня 2011 року у розмірі, встановленому рішенням Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року відсутні. Окремо зазначено, що така позиція відповідає правовій позиції, викладеній Верховним судом України у постанові від 05 листопада 2013 року у справі № 21-293а13.

14 липня 2017 року старшим державним виконавцем відділу УДВС ГТУЮ Гриценею Г. Г., у звязку із невиконанням без поважних причин рішення суду, винесено постанову про накладення на ГУ ПФУ у Волинській області штрафу в розмірі 5100 грн.

Не погодившись із винесенням постанови про накладення штрафу від 14 липня 2017 року ГУ ПФУ у Волинській області оскаржило її в судовому порядку.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року у справі № 161/11525/17 визнано протиправною та скасовано згадану вище постанову про накладення штрафу.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 876/12122/17 апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ задоволено, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ГУ ПФУ у Волинській області відмовлено.

19 лютого 2018 року ГУ ПФУ у Волинській області повторно звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення штрафу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року у справі № 161/2865/18 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ГУ ПФУ у Волинській області до УДВС ГТУЮ про скасування постанови про накладення штрафу.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року у справі № 857/2165/18 апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року повернуто особі, яка її подала.

14 грудня 2018 року старшим державним виконавцем відділу УДВС ГТУЮ повторно надіслано на адресу ГУ ПФУ у Волинській області вимогу за вих. № 04-35/7719 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів з моменту отримання вимоги: перерахувати ОСОБА_3 пенсію відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, починаючи з 19 червня 2011 року.

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 08 січня 2019 року № 163/02-60-39 повідомило відповідача, що управлінням виконано рішення суду про перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 30 серпня 2007 року по 19 червня 2011 року (до змін в пенсійному законодавстві). Крім цього вказало, що у зв'язку зі зміною у правовому регулюванні вказаних правовідносин, правові підстави для виплати пенсії ОСОБА_3 після 19 червня 2011 року у розмірі, встановленому рішенням Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року відсутні.

04 лютого 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ Гриценею Г. Г., за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, постановою про накладення штрафу накладено на боржника штраф у розмірі 10 200 грн.

Вважаючи вказану постанову незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржена постанова про накладення штрафу є протиправною, оскільки станом на дату розгляду справи, боржником виконано рішення Вищого адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404- VIII).

Так, відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до статті 63 вказаного Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку про те, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника за невиконання судового рішення без поважних причин.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, пенсія ОСОБА_3 була перерахована відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» починаючи з 30 серпня 2007 року.

Однак, Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-VI, прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені пунктом 4, яким визначено, що у 2011 році норми і положення статтей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статтей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Цей закон набрав чинності з 19 червня 2011 року.

З аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» 06 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Рішенням Конституційного суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року № 2857-VI з наступними змінами.

Таким чином, з 19 червня 2011 року змінилося законодавче регулювання питання призначення та розміру пенсій, які призначені на підставі частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Слід зазначити, що у постанові Верховного суду України від 05 листопада 2013 року № 21-293а13 вказано, що з самого визначення поняття "пенсія" випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Таким чином, зазначене вище вказує на те, що у позивача були відсутні правові підстави для здійснення виплати пенсії ОСОБА_3 після 19 червня 2011 року у розмірі, встановленому рішенням Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року, оскільки правовідносини вичерпали себе, коли на виконання вказаного вище рішення відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 30 серпня 2007 року по 19 червня 2011 року (до внесення змін у пенсійне законодавство).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області у повному обсязі виконало постанову Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року у справі К/9991/71838/11 про перерахунок пенсії ОСОБА_3 та правильно провело цей перерахунок починаючи з 30 серпня 2007 року до часу зміни законодавчого регулювання порядку та розміру виплат пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про повне виконання позивачем рішення Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року, а відтак про протиправність оскарженої постанови.

За наведених обставин суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі № 140/455/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський