Справа № 1.380.2019.000648
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000648
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Львів

14 год. 46 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Курпіти П.І., позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35) про визнання протиправними дій, скасування вимоги, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1433-58 від 07.11.2018 на суму 15819,54 грн.; скасування цієї вимоги.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувану вимогу виставлено через порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо несплати позивачем, як фізичної особи - підприємцем, заборгованості із єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У Відповідача не було законних підстав для винесення зазначеної вище вимоги, оскільки дії відповідача щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) слід визнати протиправними та скасувати таку.

Позивач на момент нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску досягнув віку - 57 років, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 2015 році. Відтак, позивач міг бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Оскільки позивач не укладав договору про його добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, він не був платником єдиного внеску, відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1433-58 від 07.11.2018 на суму 15819,54 грн. є неправомірною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 12.02.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву за вх. № 6966 від 01.03.2019. Зазначив, що позовні вимоги є безпідставними.

Державною фіскальною службою України та Пенсійним фондом України складено Протокол про обмін інформацією щодо даних про фізичних осіб (платників ЄВ) - пенсіонерів за віком або осіб з інвалідністю (далі - Протокол).

Відповідно до норм Протоколу Пенсійний фонд України надає Державній фіскальній службі інформацію щодо фізичних осіб (платників ЄВ) про те, що вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю, із зазначенням дати встановлення пенсії або інвалідності.

Крім цього, необхідно звернути увагу на той факт, що в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у позивача пільги по сплаті єдиного внеску відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464.

Зважаючи на наведені вище факти, ГУ ДФС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-1433-58, відповідно до вимог чинного законодавства.

З урахуванням вищевикладеного відповідач вважає вимоги викладені в позовній заяві безпідставними, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Суд заслухав пояснення позивача, з'ясував фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини та встановив таке.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12) та відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_1, виданого 12.09.2018 є пенсіонером, отримує пенсію за віком (а.с.13).

Згідно з довідкою за № 241 від 05.02.2019, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, позивачу призначено пенсію з 06.05.2018 - довічно (а.с.14).

Головним управлінням ДФС у Львівській області ОСОБА_1 виставлено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № 1433-58 від 07.11.2018, відповідно до якої повідомлено, що у позивача станом на 31.10.2018 існує заборгованість з єдиного внеску, штрафів, пені у сумі 15819,54 грн. та зобов'язано сплатити таку протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цієї вимоги, у порядку, визначеному ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (а.с.9).

Позивач одержав таку вимогу 15.01.2019, однак вважаючи дії контролюючого органу протиправними щодо виставлення такої вимоги протиправними, як і саму вимогу, у зв'язку з цим необхідністю таку скасувати, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Положеннями ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 16 Прикінцевих положень «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (Закон № 2464-VI).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) визначає як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Поряд із цим, за приписами частини четвертої цієї статті особи, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у п. 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015, та у п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015.

Відтак, необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 року у справі №805/2195/17-а.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є пенсіонером, йому призначено пенсію за віком довічно.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ФОП ОСОБА_1 у відповідності до статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» уклав з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За таких обставин, беручи до уваги, що ФОП ОСОБА_1 отримує довічну пенсію за віком, однак не є учасником добровільного загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд дійшов висновку, що останній не повинний сплачувати за себе єдиний внесок. Відтак, спірна вимога є неправомірною та, відповідно, підлягає скасуванню.

Разом з тим, з позиції суду відсутні правові підстави для визнання дій відповідача з винесення вимоги протиправними, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 п. 2, 3 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 зазначеного Закону органи доходів і зборів зобов'язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Разом з тим, п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України № 2464 органам доходів і зборів надано право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Згідно з п. 1 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015, до платників, які не виконали визначені Законом обов'язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена фіскальними органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, а його стягнення відповідно до ст. 25 Закону № 2464 здійснюють органи Державної виконавчої служби України.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

За приписами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Така ж позиція викладена у справі Верховного Суду № 826/11623/16 від 11.09.2018.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Суд погоджується з покликаннями відповідача на те, що оскільки у ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників інформація про наявність у позивача пільги зі сплати єдиного внеску була відсутньою, у позивача були відсутні підстави щоб не формувати цю вимогу, що свідчить про правомірність вказаних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки вимоги про визнання протиправними дій та визнання протиправними та скасування вимоги є пов'язаними між собою, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок ю.джетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1433-58 від 07.11.2018.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП: НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) судові витрати у вигляді судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.04.2018.

Суддя Качур Р.П.