Справа № 766/22336/18
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

08 квітня 2019 р. м. ХерсонСправа № 766/22336/18
10 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С. ,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Кімлач А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління ДАБІ у Херсонській області Запорожець Вікторії Олександрівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявоюю до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області (далі-відповідач-1), головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Управління ДАБІ у Херсонській області Запорожець Вікторії Олександрівни (далі-відповідач-2), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 1021-01-15-45 від 13.11.2017 р. про накладення на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 153000,00 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.12.2018р. вказаний позов прийнятий до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою цього ж суду від 14.01.2019р. задоволено клопотання Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області та постановлено направити справу №766/22336/18 за підсудністю до Херсонського окружного адміністративного суду.

12 лютого 2019 р. дана справа надійшла до Херсонського окружного адміністративного суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Пекного А.С.

Ухвалою від 14.02.2019р. вищезазначений позов залишений без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків. Ухвала суду виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою від 01.03.2019р. провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 27.03.2019р.

Ухвалою суду від 27.03.2019р. задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Судове засідання призначено на 09:00 годину 08.04.2019р.

У судовому засіданні представник відповідача-1 заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляу у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом. Клопотання мотивоване тим, що відносно позивача було складено припис і протокол про правопорушення в сфері містобудівної дяльності та повідомлено про час і місце розгляду протоколу у приміщені Управління ДАБІ у Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Кременчуцька, 69. Позивач від підпису відмовився, про що було зробелно відмітку та направлено рекомендованим повідомленням. Однак позивач або його представник не з'явились на розгляд справи про накладення штрафу та не направили клопотання про відкладення розгляду справи. За результатами розгляду вказаного протоколу було винесено постанову №1021-01-15-45 від 13.11.2017р., якою ФОП ОСОБА_3 визнано винним та накладено штраф у розмірі 153000,00 грн. Вказана постанова направлена засобами поштового зв'язку на адресу: АДРЕСА_1. Саме вказана адреса є належною і оскільки поштове відправлення отримане за вказаною адресою, представник відповідача вважає, що 15-ти денний строк оскарження постанови позивачем пропущено.

Представник проти задоволення вказаного клопотання заперечувала та зазначила, що з акту позапланової перевірки вбачається її проведення з 23.10.2017 р. по 31.10.2017р. у останні день тривала до 16:00, однак, ураховуючи вищевказані документи, перевірка проводилась з перервою з 28.10.17 р. по 29.10.17 р. включно, в акті не зазначено, коли саме у процесі перевірки приймав участь позивач та інші особи, а тому відсутні відомості про те, чи мали вони можливість в день складання акту з ним ознайомитись та його підписати, в ньому взагалі відсутні відомості про дату та місце складання акту, повідомлення про дату,місце складання протоколів, приписів, між тим, з останніх вбачається, що їх складено в м. Херсон 31.10.2017 р., а ураховуючи, що робочий день нормативно визначений до 18-00, а відстань між с. Щасливцево Геничеського району Херсонської області та м. Херсон дорівнює більш ніж 250 км, взагалі унеможливлює складання цих документів 31.10.2017 р. та присутність осіб, що визначені винними у вчиненні правопорушень при їх складанні, а тому відповідачем не доведено наявність бажання позивача відмовитись від підпису в протоколі отриманні його та припису, а тому ознайомлення з датою призначення розгляду адміністративної справи. Вважаючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, а саме не повідомлення його про розгляд справи та неотримання постанови відповідача, позивач заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вказане клопотання було задоволено ухвалою суду від 01.03.2019р. На рідставі викладеного представник позивача просить відмовити у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач, оскаржуючи постанову від 13.11.2017р. звернувся до суду із позовом 12.11.2018р. На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом зазначає, що не був повідомлений про розгляд відповідачем адміністративної справи стосовно нього. Лише, отримавши смс-повідомлення про списання коштів з поточного рахунку звернувся за правовою допомогою до адвоката, який 05.11.2018р. направив відповідний запит для з'ясування обставин. Саме 08.11.2018р., отримавши відповідь на адвокатський запит, позивач дізнався про порушення своїх прав.

На підтвердження факту необізнаності про розгляд стосовно нього адміністративної справи, позивач надає витяг з офіційного сайту Укрпошти, я якого вбачається, що відправлення №347 вречене 18.12.2017р. Однак, при цьому позивач зазначає, що вказане відправлення направлене за адресою: АДРЕСА_2, в той час як фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_3.

На підтвердження дати, з якої позивач дізнався про порушення своїх прав, останнім додано до позову копію листа відповідача від 08.11.2018р., який наданий у відповідь на запит.

Отже, з пояснень позивача вбачається, що останній дізнався про порушення свої прав 08.11.2018р., а вже 12.11.2018р. звернувся до суду з даним позовом, тобто в межах строків, встановлених чинним законодавством.

З огляду на викладене ухвалою суду від 01.03.2019р. поновлено строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Цією ж ухвалою суд зобов'язав відповідача надати до суду до до 22.03.2019р. завірені належним чином копії усіх документів на підставі яких призначена та проведена перевірка; документів, які були досліджені під час проведеня перевірки та стали підставою для висновків про порушення норм законодавства; документів, які складені за наслідками перевірки; докази вручення позивачу копій документів, складених за наслідками проведеної перевірки; докази повідомлення позивача про розгляд адміністративної справи та докази вручення позивачу документів, складених за наслідками розгляду адміністративної справи.

На виконання ухвали суду відповідачем, в якості доказів повідомлення позивача про прийняту постанову про накладення штрафу, надано до суду копію квитанції ХД ПАТ "Укрпошта" від 14.11.2017р.

Вказана квитанція не є належним доказом повідомлення (вручення) позивачу постанови з огляду на наступне.

КМ України постановою від 23 травня 2011 року №553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі-Порядок №553).

Порядком №553 передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва; за результатами здійснення контролю складається акт перевірки, у разі виявлення порушень, крім акту, складається протокол разом з приписом про усунення порушення або припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; у разі відмови суб'єкта містобудування від отримання акту, протоколу та припису, вони надсилаються йому рекомендованим листом з повідомленням (п.п.15-21 Порядку №553).

Відповідно до п.22 Порядку №553 постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку суб'єкту містобудування (керівнику або уповноваженому представнику суб'єкта містобудування) або надсилається рекомендованим листом з повідомленням, про що робиться запис у справі.

Отже, чинним законодавством передбачено повідомлення особи, щодо якої складено акт, припис, протокол, постанова, шляхом вручення або надсилання рекомендованим листом з повідомленням.

Проаналізувавши наведені норми можна дійти висновку, що належним доказом вручення позивачу постанови про накладення штрафу є рекомендоване повідомлення про вручення такої постанови.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України).

Положеннями ст.ст.74, 75 КАС України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України).

Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано до суду належного доказу вручення позивачу оскарженої постанови про накладення штрафу, а отже не доведено факт пропущення останнім строку звернення до суду без поважних причин.

Крім того, слід зауважити, що обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про поважність причин пропуску сроку звернення до суду з даним позовом, а отже і відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск такого строку.

Керуючись ст.ст. 243, 248 КАС України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 08 квітня 2019 року.

Суддя Пекний А.С.