Справа № 448/440/19
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/440/19
Провадження № 2-а/448/83/19
РІШЕННЯ

Іменем України

05.04.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Шегинській Л.М.,

за участю представника позивача Долінського О.І.,

відповідача ОСОБА_2

та перекладача Малхотра Діпанкар,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця за межі території України, а також про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України Говорущак І.А. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, відповідач у справі, був затриманий «23» жовтня 2018 року о 16.20 год. на напрямку 225 прикордонного знаку на відстані 500м від лінії державного кордону на території Турківського району Львівської області прикордонним нарядом від Відділення інспекторів прикордонної служби «Сянки» Відділу прикордонної служби «Сянки» Мостиського прикордонного загону за спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України до Республіки Польща спільно з шістьма громадянами Народної Республіки Бангладеш.

Зазначає, що за результатами фільтраційних заходів встановлено, що відповідач - громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 потрапив на територію України незаконним шляхом, зокрема в липні 2018р. прибув на територію України з Російської Федерації поза пунктом пропуску та в подальшому проживав в м.Полтава та в м.Київ. Згідно відомчої бази «Ризик» відомості щодо легального перетину відповідачем державного кордону України відсутні.

Вказує, що згідно наявної інформації відповідач ОСОБА_2 в період з 29.08.2018р. по 28.09.2018р. утримувався в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України на підставі рішення першого заступника начальника ГУ ДМС України в Харківській області від 29.08.2018р. та згідно рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.08.2018р. про примусове видворення за межі території України та затримання з поміщенням до ПТПІ терміном до шести місяців. При звільненні відповідачу була видана довідка про перебування іноземця або особи без громадянства в ПТПІ, в якій зазначено подальше місце його перебування (зі слів), а саме: м.Київ (точної адреси постійного місця проживання не було зазначено).

Стверджує, що в своєму поясненні відповідач ствердив, що прибув на територію України з метою подальшого незаконного слідування в країни Європейського Союзу, зокрема в Францію, у пошуках кращих умов життя.

Покликається на те, що постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2018р. відповідача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 23.10.2018р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Стверджує, що 06.11.2018р. відповідач був затриманий в Мостиському прикордонному контрольованому районі за порушення прикордонного режиму (перебування без документів, які дають право на перебування іноземцям в контрольованому прикордонному районі) та 07.11.2018року під час перебування в пункті тимчасового тримання Мостиського прикордонного загону відповідач звернувся до представників Держприкордонслужби із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Дану заяву цього ж дня направлено на адресу ГУ ДМС України у Львівській області.

Зазначає, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.11.2018р. ухвалено затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя Народної Республіки Бангладеш, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 20.23 год. 06.11.2018р. А згідно повідомлення ГУ ДМС України у Львівській області заяву відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.11.2018р. залишено без розгляду.

13.11.2018р.відповідача поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

23.03.2019р. уповноваженою посадовою особою Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, однак відповідач відмовився виконувати таке. Стверджує, що відповідач не зможе самостійно виконати зазначене рішення, а ухилятиметься від виконання такого з огляду на те, що у нього відсутній паспортний документ, який дає право на перетин державного кордону України, відсутні кошти на квиток та відсутні підстави для його законного перебування на території України.

З огляду на вищенаведені обставини, зокрема те, що відповідач в незаконний спосіб потрапив на територію України, в подальшому такий здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України, заява відповідача про отримання статусу біженця на території України не прийнята до розгляду компетентними органами ДМС України, у зв'язку з відсутністю паспортного документа такий не виконав та відмовляється виконати рішення про його (відповідача) примусове повернення, у нього відсутні документи на перетин державного кордону, використав Україну як транзитну державу на шляху незаконного потрапляння до країн ЄС, на території України перебуває нелегально, у нього відсутні джерела для заробітку та проживання в Україні, не володіє українською мовою, просить суд постановити рішення про примусове видворення відповідача за межі території України. Крім того, просить суд затримати відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ст.289 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача Долінський О.І. підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Крім того, зазначив, що особа відповідача на даний час не ідентифікована, затриманий при спробі незаконного перетину державного кордону України, немає коштів та документів для повернення в країну походження. Просив суд примусово видворити відповідача за межі території України, а також затримати його з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Ствердив, що дійсно нелегально прибув на територію України з Російської Федерації, у нього відсутні документи, що посвідчують особу та грошові кошти, йому відмовлено в наданні статусу біженця на території України. Пояснив, що не бажає повертатися на батьківщину, має намір залишитись в Україні з метою працевлаштування та заробітку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель Республіки Бангладеш, - відповідач у справі, незаконно потрапив на територію України.

В період з 29.08.2018р. по 28.09.2018р. утримувався в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України на підставі рішення першого заступника начальника ГУ ДМС України в Харківській області від 29.08.2018р. та згідно рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.08.2018р. про примусове видворення за межі території України та затримання з поміщенням до ПТПІ терміном до шести місяців. При звільненні відповідачу була видана довідка про перебування іноземця або особи без громадянства в ПТПІ, в якій зазначено подальше місце його перебування (зі слів), а саме: м.Київ. Під час перебування в Чернігівському ПТПІ відповідач із заявою-анкетою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, не звертався.

В подальшому, відповідач ОСОБА_2, перебуваючи на території України, 23.10.2018 року о 16 год. 20хв. спільно з шістьма громадянами Народної Республіки Бангладеш намагались незаконно в пішому порядку перетнути державний кордон України з Республікою Польща поза пунктом пропуску на напрямку 225 прикордонного знаку на території Турківського району Львівської області та були затримані прикордонним нарядом від Відділу прикордонної служби «Сянки» Мостиського прикордонного загону на відстані 500м. від лінії державного кордону України.

Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2018 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 14 діб.

06.11.2018р. о 20.23 год. відповідач був затриманий в Мостиському прикордонному контрольованому районі за порушення прикордонного режиму, зокрема за перебування без документів, які дають право на перебування іноземцям в контрольованому прикордонному районі.

07.11.2018року під час перебування в пункті тимчасового тримання Мостиського прикордонного загону відповідач звернувся до представників Держприкордонслужби із заявою про отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. Дану заяву направлено для розгляду на адресу ГУ ДМС України у Львівській області.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 09.11.2018р. ухвалено затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя Народної Республіки Бангладеш, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 20.23 год. 06.11.2018р.

Із повідомлення ГУ ДМС України у Львівській області від 27.11.2018 року вбачається, що заяву відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 07.11.2018р. - залишено без розгляду. Повторно із відповідною заявою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, відповідач не звертався.

Також встановлено, що на даний час у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу (оригінали паспортів чи інших внутрішніх документів, які посвідчують особу), грошові кошти та такий не має законних підстав для перебування на території України.

Представлені позивачем докази та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, останній міг у встановленому порядку іммігрувати в Європейську країну на постійне місце проживання, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте, знаючи про можливість легального в'їзду до Європейських країн, відповідач вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону, у зв'язку із чим порушив чинне законодавство України та завдав шкоди національним інтересам держави.

23.03.2019 року на підставі ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобов'язано його покинути територію України у термін до 25.03.2019 року. Вказане рішення затверджене начальником Мостиського прикордонного загону.

Вказане рішення про примусове повернення було вручено відповідачу та такий відмовився його виконувати у зв'язку із відсутністю грошових коштів та документів на перетин державного кордону України.

Судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, що посвідчують його особу та документи для перетину державного кордону України, відсутні документи, які дають право законно перебувати на території України, такий не має родинних зв'язків на території України, не володіє українською (російською) мовами, у нього відсутні джерела для заробітку та проживання в Україні. Подана ним заява про набуття статусу біженця залишена компетентними органами ДМС України без розгляду.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: листом з Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 01.11.2018р. № 09-02/1790; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 22.03.2019року; копією постанови судді Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2018 року; копією листа Мостиського прикордонного загону ЗРУ ДПСУ №81/7036 від 07.11.2018року, адресованого в Головне Управління ДМС України у Львівській області; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09.11.2018р.; повідомленням ГУ ДМС України у Львівській області від 27.11.2018 року та іншими матеріалами справи.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частин 1-5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно частин 1-5 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пунктів 2, 7, 10 Розділу І Загальних положень Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», що затверджена наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, у цій Інструкції терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;

якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;

якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до пункту 1 Розділу VI Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

Як слідує з матеріалів справи, документи, що посвідчують особу, у відповідача відсутні, а особа відповідача ідентифікована зі слів самого відповідача. При цьому матеріали справи містять відомості про вчинення позивачем дій по встановленню особи відповідача на час подання позову до суду, станом на 25 березня 2019 року.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема те, що згідно постанови Турківського районного суду Львівської області від 26.10.2018р. відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, що свідчить про грубе порушення ним та ігнорування законодавства України, тобто відповідач намагався виїхати (вибути) з території України незаконно, такий не виконував та не має можливості добровільно виконати рішення про повернення на батьківщину, у відповідача відсутні документи, які посвідчують його особу та які б надавали йому право перебувати на території України, а також документи для перетину державного кордону в офіційному порядку та повернення на батьківщину, відсутні кошти для повернення на територію Республіки Бангладеш, подана ним заява про набуття статусу біженця залишена компетентними органами ДМС України без розгляду, беручи до уваги наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд визнає переконливими твердження позивача про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про повернення до країни походження.

З урахуванням встановлених обставин у справі, аналіз наведених норм з точки зору послідовності їх викладення, внутрішнього взаємозв'язку та наслідків застосування дає обґрунтовані правові підстави для задоволення даного позову в частині примусового видворення відповідача за межі території України.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно відповідача - громадянина Народної Республіки Бангладеш обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України, не встановлено.

Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв'язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Щодо позовних вимог в частині затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, то з даного приводу слід зазначити таке.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з положеннями ч. ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Оскільки приписи ст.289 КАС України є спеціальними по відношенню до ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше, ніж зазначений Закон, тому у випадку, що розглядається, стаття 289 КАС України є пріоритетною у застосуванні.

Враховуючи наведене, зокрема те, що відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, перебуває на території України без відповідних законних підстав, у нього відсутні документи, що посвідчують його особу та дають право на виїзд з України, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для затримання відповідача з поміщенням такого до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

У відповідності до приписів статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, узгоджуються із встановленими судом обставинами та наведеними правовими нормами, а тому підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 241, 244-246, 257, 288, 289 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя Народної Республіки Бангладеш, за межі території України.

Затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст.289, п.п.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак