Справа № 240/201/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Житомир справа № 240/201/19

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфіменко О.В.,

секретаря судового засідання Магдич В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Невмержицького С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання відмови неправомірною, зобов`язання призначити пенсію із зниженням пенсійного віку, -

встановив:

14.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просить:

- визнати відмову від 28.09.2018 №6382/03 у призначенні пенсії, як евакуйованій у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною;

- зобов`язати Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію, як евакуйованій у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту звернення, тобто з 17.08.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є евакуйованою у 1986 році із зони відчуження 2 категорії, що підтверджується дублікатом посвідченням особи серія НОМЕР_1 від 25.07.2018. Вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком з урахуванням вимог ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС» зі зниженням пенсійного віку на 8 років. Крім того, позивач зазначає, що відмова відповідача у призначенні їй пенсії як потерпілій особі від аварії на ЧАЕС безпідставна, оскільки вона є евакуюваною особою, а не потерпілою.

Відповідно до п.2 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році мають право на пенсію із зниженням пенсійного віку на 10 років, а евакуйовані із інших територій зони відчуження у 1986 на 8 років.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 12.03.2019 справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) осіб на 04.04.2019 на 10:30.

У судове засідання 04.04.2019 прибула позивач, яка позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, що вказані у позовній заяві.

У судове засідання 04.04.2019 прибув представник відповідача, який проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивачем підтверджено лише 2 роки 7 місяців 4 дні за умови проживання або праці у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що на думку представника відповідача не дає їй право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 8 років, таке право позивач матиме лише після досягнення нею 54-річного віку.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою евакуйованою у 1986 році із зони відчуження 2-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.01.1998 та дублікатом посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.07.2018 (а.с. 4, 22).

На момент аварії позивач навчалась та проживала у с. Журба, Овруцького району, Житомирської області, звідки вона була евакуйована 09.06.1986, даний факт підтверджується копією атестата про середню освіту від 10.06.1986 (а.с. 16-18), довідкою відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації від 13.12.2018 №Є-68 (а.с. 11) та копією довідки районного відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації №71 від 17.12.1997 (а.с. 10).

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991, с. Журба, Овруцького району, Житомирської області віднесене до зони відчуження.

На звернення позивача про призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на вісім років, додавши до заяви необхідні документи, у тому числі дублікат посвідчення евакуйованої особи у 1986 році 2 категорії, Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирської області листом за №6382/03 від 28.09.2018 відмовило позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку з тієї підстави, що позивач не має необхідного страхового стажу роботи та відповідно до п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та, як наслідок, не має права на зниження пенсійного віку на 8 років (а.с. 9).

Відповідач, на думку позивача, послався у своїй відмові зовсім на інші підстави призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, а саме на призначення пенсії особі, що потерпіла від аварії на ЧАЕС 2-ї категорії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Згідно з п.6 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Основного Закону визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, далі - Закон України №1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 вказаного Закону та частиною першою статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 15 Закону України №1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

У статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, далі Закон України №796-XII) закріплені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, абзацом першим частини першої вказаної статті Закону України №796-XII визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

У силу приписів пункту 2 частини першої статті 55 Закону України №796-XII потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а саме: евакуйованим з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 11 Закону України №796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.

Статтею 14 Закону України №796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття).

Частиною 2 статті 15 Закону України №796-XII визначено, що підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

За змістом положень частини 3 статті 65 Закону України №796-XII документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Частиною 3 статті 55 Закону України №796-XII передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до положень статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Приписами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема:

- документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що правовою підставою для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч.2 ст.55 Закону України №796-ХІІ, як особі евакуйованій з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, є наявність у неї відповідного статусу, що повинен підтверджуватися посвідченням, та факт проживання у вказаній зоні.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №382/1310/17.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України (ухвала від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а) та Верховного Суду (постанова від 18.09.2018 у справі №520/9284/17) єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України №796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Судом з`ясовано, що позивач для признання пенсії, відповідно до ст.55 Закону України №796-XII, подала до Пенсійного органу копії наступних документів, зокрема: трудової книжки (а.с. 50-56), паспорта (а.с. 7), ідентифікаційного номеру (на звороті а.с.7), свідоцтва про шлюб (а.с. 19), свідоцтв про народження дітей (а.с. 20-21), посвідчення громадянки, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження (а.с. 4, 22), довідки Овруцької міської ради про те, що ОСОБА_1 дійсно проживає у АДРЕСА_1 з 16.05.1989 (а.с. 13), що підтверджується розпискою-повідомленням від 17.08.2018 за №1480 (а.с. 30).

Слід зауважити, що належність позивача до громадян, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, ніким не оспорювалась, посвідчення є чинним не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому його наявність вказує на те, що позивач дійсно була евакуйована із зони відчуження.

Крім того, до матеріалів справи долучено й інші документи, що підтверджують факт евакуації позивача у 1986 році із 10-кілометрової зони відчуження, а саме: копію довідки виконавчого комітету Руднянської сільської ради Овруцького району Житомирської області про те, що ОСОБА_1 дійсно з 26.04.1986 до 24.11.1987 була зареєстрована у с. Людвинівка, Овруцького району, Житомирської області, яке відноситься до 2-ї зони радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС згідно з Постановою №106 від 23.07.1991 (а.с. 12), довідки райвідділу освіти Овруцької РДА від 17.12.1997 №71 (а.с. 10); атестата про середню освіту від 10.06.1986 (а.с. 16-17); довідки відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької РДА від 13.12.2018 №Є-68 (а.с. 11).

Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.1986 №9 524-156 (Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 №168) було визначено 10-кілометрову зону, з якої проводили евакуацію населення, починаючи з 27.04.1986 до 03.05.1986. Відповідно до переліку населених пунктів, розташованих у 10-кілометровій зоні відчуження, с. Журба, Овруцький район, Житомирська область відноситься до 10-кілометрової зони відчуження.

Отже, подані позивачем документи є достатніми та належними доказами, які підтверджують факт її евакуації у 1986 році із 10 кілометрової зони відчуження, а тому суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії як евакуйованій у 1986 році із 10-ти кілометрової зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З огляду на вищевикладене та встановлене судом право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та враховуючи, що дата народження позивача 18.02.1968, а із заявою про призначення пенсії вона звернулася 17.08.2018, то така пенсія повинна бути призначена позивачу з 17.08.2018.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправною відмови Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.09.2018 №6382/03 у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачу пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п.2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.72 КАС України).

Відповідно до ч. 1ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.73 КАС України).

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Зважаючи на відсутність витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Гетьмана Виговського, 12, м. Овруч, Овруцький район, Житомирська область, 11100. РНОКПП/) про визнання відмови неправомірною, зобов`язання призначити пенсію із зниженням пенсійного віку - задовольнити.

Визнати відмову від 28.09.2018 №6382/03 у призначенні пенсії ОСОБА_1 , як евакуйованій у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною.

Зобов`язати Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію ОСОБА_1 , як евакуйованій у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 8 років відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту звернення, тобто з 17.08.2018.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складене 09 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Єфіменко Ольга Володимирівна