Справа № 420/6134/18
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6134/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Балабан М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 16.04.2018 року № -1532, № -1532.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що застосування контролюючим органом положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2016 році та 2017 році, оскільки 2016 рік це плановий, а 2017 рік - бюджетний, нові податки не можуть бути визнати обов'язковими до сплати в 2016 році, оскільки місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2015 року рішення про встановлення таких податків. Також, у Мінекономрозвитку України відсутня інформація про тип коробки передач в автомобілі позивача та про фактичний пробіг автомобіля, тому наданий відповідачу розрахунок середньоринкової вартості виконаний з порушенням встановлених законодавством вимог, а отже, прийняті податкові повідомлення-рішення є протиправними, так як винесені за відсутності на те правових підстав (відсутній належний розрахунок середньоринкової вартості автомобіля).

Представником Головного управління ДФС в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що вартість автомобіля LAND ROVER 5,0, легковий універсал-В, об'єм двигуна 4367 куб. см., випуску 2014 року, за 2017 рік становить - 2499354,27 грн., а тому транспортний засіб, який належить ОСОБА_1 є об'єктом оподаткування у 2016-2017 роках. При цьому, у 2016-2017 роках не встановлювався новий податок (транспортний податок почав діяти в 2015 році), змінювалась його ставка та змінювались вимоги до об'єкта оподаткування в частині об'єму двигуна автотранспортного засобу. В 2016-2017 роках законодавець обмежив дію пп. 12.3.4 п. 12.2 ст. 12 ПК України, передбачивши, що ця норма не поширюється на рішення місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2016 та 2017 рік. Таким чином, володіння позивачем об'єктом оподаткування у 2016-2017 роках породжує виникнення у нього податкового обов'язку сплатити суму транспортного податку у порядку та строки передбачені ПК України, відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій вказує, що ГУ ДФС в Одеській області пропустило встановлений законом строк для нарахування суми грошового зобов'язання, оскільки транспортний податок за 2016 рік повинен бути нарахований до 01.07.2016 року, а за 2017 рік до 01.07.2017 року, проте податкові повідомлення-рішення винесені лише 16.04.2018 року. Крім того, відповідач не наводить належного розрахунку середньоринкової вартості автомобіля позивача, за формулою, передбаченою Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою КМУ № 66 від 18.02.2016 року.

Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 23 січня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 04 березня 2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, легковий універсал-В, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 4367 куб. см., тип пального D, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_1 з 11.06.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 23).

16 квітня 2018 року Головним управління ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № -1532, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25 000,00 грн. та податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № -1532, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 19, 20).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року запроваджено транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (у редакції, що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Положеннями пп. 12.3.2, пп. 12.3.4. п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зміни до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. ст. 267 ПК України (які діяли у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року) внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 року».

Згідно п. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України встановлено, що до місцевих податків належить податок на майно, одним із елементів якого є транспортний податок.

Відповідно до п. 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 909-VІІІ в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Рішенням Одеської міської ради від 21.01.2015 року № 6257-VІ з 01.01.2015 року на території м. Одеси встановлено податок на майно в частині транспортного податку згідно з «Положенням про податок на майно в частині транспортного податку».

Рішенням Одеської міської ради № 257-VII від 03.02.2016 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 21 січня 2015 року № 6257-VI «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку», (оприлюднено в газеті «Думська площа» (додаток до газети «Одесский вестник») №6 від 12.02.2016 року), встановлено у 2016 році податок на майно на території м. Одеси на підставі пункту 24 частини першої статті 26, статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підпункту 19 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України, пункту 10.2. статті 10, статей 265, 267 Податкового кодексу України, враховуючи зміни, внесені Законом України від 24.12.2015 р. № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Крім того, рішенням Одеської міської ради №1600-VII від 08.02.2017 року «Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 21 січня 2015 року №6257-VI «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку», (оприлюднено 17.02.2017 року), встановлено у 2017 році податок на майно на території м. Одеси на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Бюджетного кодексу України, Податкового кодексу України, враховуючи зміни, внесені Законом України від 20.12.2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році».

Таким чином, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 року» та Законом України від 20.12.2016 року № 1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01.01.2016 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, а з 01.01.2017 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а тому доводи представника позивача щодо того, що застосування контролюючим органом положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2016 році та 2017 році є необґрунтованими.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата в місячному розмірі становить - 1 378 гривень.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році мали бути легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. (1378 грн. * 750) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

З 19.02.2016 року набрала чинності затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком. Методикою передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Пунктом 2 вказаної Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу.

Згідно із пунктом 4 Методики, інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Відтак, зі змісту підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 вбачається, що повноваження та обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 804/5705/16, в постанові від 19 листопада 2018 року по справі № 808/3386/16.

Так, у відзиві на позовну заяву представником ГУ ДФС в Одеській області зазначено, що вартість автомобіля LAND ROVER 5,0, легковий універсал-В, об'єм двигуна 4367 куб. см., випуску 2014 року, за 2017 рік становить - 2499354,27 грн., а тому транспортний засіб, який належить ОСОБА_1 є об'єктом оподаткування у 2016-2017 роках.

Разом з тим, ані відзив на позовну заяву, ані податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2018 року форми «Ф» № -1532 не містять даних, на підставі яких контролюючим органом встановлено середньоринкову вартість автомобіля ОСОБА_1 у 2016 році.

Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року витребувано від Головного управління ДФС в Одеській області інформацію та належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.04.2018 року № -1532, № -1532, належним чином завірений розрахунок грошових зобов'язань, які визначено у вказаних податкових повідомленнях-рішення, відомості отримані від органів внутрішніх справ на підставі яких податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення (листи, витяг з бази даних тощо), а також рішення органу місцевого самоврядування на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення -рішення.

Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи для надання представником відповідача відзиву на позовну заяву та витребуваних копій документів.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача та надано час для надання до суду доказів на підтвердження інформації, отриманої від Мінекономрозвитку щодо вартості автомобіля позивача.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 79 відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Разом з тим, на вимогу суду відповідачем, суб'єктом владних повноважень, не було надано жодних належних доказів, на підставі яких контролюючий орган дійшов до висновку про те, що вартість належного ОСОБА_1 автомобілю становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в тому числі отриманої від Мінекономрозвитку інформації.

При цьому, на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку відсутні відомості щодо того, що належний ОСОБА_1 автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, легковий універсал-В SALGA2HF7EA171029, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 4367 куб. см. є об'єктом оподаткування у 2016 році.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, ГУ ДФС в Одеській області як суб'єкт владних повноважень не доведено правомірності нарахування ОСОБА_1 грошового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25 000,00 грн.

За таких підстав, податкове повідомлення рішення від 16 квітня 2018 року форми «Ф» № -1532 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 16 квітня 2018 року № -1532 суд встановив наступне.

Відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції чинній на 01.01.2017 року) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального". Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року мінімальна заробітна плата в місячному розмірі становить - 3200 гривень.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2017 році мали бути легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1200000 грн. (3200 грн. * 375) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Відповідно до п. 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576).

Згідно п. 13 вказаної Методики, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального. У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об'єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.

Таким чином, для визнання автомобіля об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Перелік легкових автомобілів, які є об'єктом оподаткування у 2017 році (з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року по справі № 820/4054/17, в постанові від 29 березня 2018 року по справі № 820/3032/17, в постанові 08 серпня 2018 року по справі № 813/3073/17.

Як встановлено судом, на праві власності у позивача знаходиться автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, легковий універсал-В, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 4367 куб. см., тип пального D, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 23).

Як вбачається з оприлюдненого Мінекономрозвитку переліку легкових автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 (звітного) року на офіційному офіційному веб-сайті, в п. 173 вказаний автомобіль марки Land Rover, модель Range Rover, рік випуску до 5 років, об'єм циліндрів двигуна 4,4, тип пального - дизель (http://www.me.gov.ua/Vehicles/CalculatePrice?lang=uk-UA).

Таким чином, ОСОБА_1 у 2017 році є платником транспортного податку за належний їй автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, легковий універсал-В, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 4367 куб. см., тип пального D.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що у Мінекономрозвитку України відсутня інформація про тип коробки передач в автомобілі позивача та про фактичний пробіг автомобіля, тому наданий відповідачу розрахунок середньоринкової вартості виконаний з порушенням встановлених законодавством вимог, оскільки у відповідності до пп. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 ПК України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Разом з тим, доказів того, що ОСОБА_1 зверталась з відповідною заявою до Головного управління ДФС в Одеській області позивачем суду не надано.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем порушено встановлений законом строк для нарахування суми грошового зобов'язання, оскільки не отримання до 01 липня податкового (звітного) року податкового повідомлення-рішення не звільняє платника податку від обов'язку сплати податку. Якщо сума грошового зобов'язання розраховується органом контролю, платник не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання й має право оскаржити суму в порядку, встановленому ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 16.04.2018 року № -1532 є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 16.04.2018 року № -1532. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., згідно квитанції № 18590617 від 03.12.2018 року (а.с. 3).

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, з Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 16.04.2018 року № -1532.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 08 квітня 2019 року.

Суддя О.А. Левчук

.