Справа № 314/149/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2019 року м. Дніпросправа № 314/149/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року (суддя Лазаренко М.С., м. Запоріжжя, повний текст складено 08.02.2019 року) в адміністративній справі №314/149/19 за позовом ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

10.01.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області суду з позовом до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.12.2018 року про передачу у власність громадянину Турції - ОСОБА_5 земельної ділянки для особистого селянського господарства та затвердження технічної документації; визнати протиправною бездіяльність відповідача вчинити певні дію а саме - направити до межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 представника сільради інженера землевпорядника для контролю складання акту погодження меж та виключення можливості фальсифікації та судів з цих підстав; зобов'язати відповідача направити до межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 представника сільради інженера землевпорядника для контролю складання акту погодження меж та виключення можливості фальсифікації та судів з цих підстав; зобов'язати відповідача вчинити дії - подати регресний позов сільради до ОСОБА_6 про за неналежне виконання своїх службових обов'язків ОСОБА_6 яка завдала сільраді умисно матеріальних збитків судовими тяганинами які були заздалегідь незаконними по справі № 22/207/07, завдала сільраді збитків більше ніж на 200000 гривень; стягнути на її користь судові витрати які надасть по закінченню судового засідання; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.01.2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Вільнянського районного суду Запорізької області суду з позовом до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, передано за підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.02.2019 року відмовлено у відкритті провадження.

ОСОБА_1 не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суддів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом порушено норми процесуального права. Апелянтом зазначено, що суд першої інстанції помилково визначено спір як приватно-правовий, оскільки мова йдеться про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, жодним чином не оспорюється право на земельну ділянку. У справі оскаржується рішення суб'єкта владних, правомірність якого слід вирішувати у адміністративному судочинстві. Апелянт наголошувала, що спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України. Апелянт вказала, що не довіряє судді, який прийняв оскаржувану ухвалу, вказувала, що вигорнув їй всі матеріали справи. Заявник апеляційної скарги вказує, що ухвала суду першої інстанції цитує норми законодавства та спотворює позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що спір виник щодо передачі земельної ділянки у власність тертій особі, а тому спір є приватно-правовим, предметом спору є не подовження дії договору і отже спір повинен вирішуватись у порядку господарського судочинства. В даній справі між позивачем та відповідачем виник спір щодо порядку отримання у власність земельної ділянки іншою особою, порядку встановлення меж між земельними ділянками, куди просить направити до межі земельних ділянок представника сільради - інженера землевпорядника для контролю, складання акту погодження меж та виключення можливості фальсифікації та судів з цих підстав. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення щодо скасування рішення про передачу у власність громадянці Турціїї (можливо Турецької Республіки) земельної ділянки, буде порушено цивільно-правовий порядок володіння земельною ділянкою, наявний спір щодо права власності. Суд першої інстанції вказував, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження. Суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі якщо позивач вважає, що діями/бездіяльністю та рішенням Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про передачу у власність земельної ділянки третій особі було порушено його особисті майнові чи немайнові права та завдано моральної шкоди, то позивач має право оскаржити такі дії/бездіяльність за правилами цивільного судочинства Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 20.12.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з заявою в якій просили скасувати рішення відповідача від 13.12.2018 року про передачу у власність громадянину Турції - ОСОБА_5 земельної ділянки для особистого селянського господарства та затвердження технічної документації.

У заяві від 04.12.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та просили скасувати затвердження технічної документації ОСОБА_5 через незакінчене її погодження, наявна неврегульованість щодо меж земельних ділянок.

Також, 20.12.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області з заявою, в якій просили подати регресний позов сільради до ОСОБА_6, яка на думку заявників завдала сільраді збитків більше ніж на 200000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Колегія суддів зазначає, що судам у порядку цивільного процесу підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Нормами ЦПК України передбачено розгляд в цивільному судочинстві спорів, що виникають, пов'язані із земельними відносинами, що виник між двома рівними сторонами господарювання та з питань правомірності набуття права власності чи користування.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегія суддів вказує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Вимоги позивача стосуються права особи на земельну ділянку, передану особі у власність чи користування. З матеріалів справи вбачається наявність спору стосовно земельної ділянки та те, що при вирішенні цієї справи порушуються права третіх осіб. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про скасувати рішення про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки для особистого селянського господарства та затвердження технічної документації порушують її права на земельну ділянку. Правомірність володіння ОСОБА_5 земельною ділянкою та правомірність передачі їй у власність земельної ділянки має вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Таким чином, орган місцевого самоврядування Любимівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області реалізувала своє право на передачу у власність земельної ділянки фізичній особі, і таке рішення оскаржується.

Варто вказати, що позовними вимогами позивач також просить вирішити спір щодо меж земельних ділянок. Просить компенсацію за можливі збитки від фізичної особи, що завдані сільраді.

Водночас за змістом статті 177 ЦК України гроші є об'єктами цивільних прав.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Спір є приватно-правовим, наявність суб'єкта владних повноважень не робить спір автоматично адміністративним.

Звертаючись до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії - подати регресний позов сільради про неналежне виконання особою своїх службових обов'язків, яка завдала сільраді збитків більше ніж на 200000 гривень, ОСОБА_1 просить встановити наявність збитків, та вирішити питання про відшкодування збитків.

У справі, що розглядається, спір виник щодо можливого відшкодування збитків та шляхів цього відшкодування. Спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд першої інстанції вірно визначив підсудність спору, заявлений позов не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не порушено право позивача на звернення до суду, з огляду на те, що відмова у відкритті провадження у справі не позбавляє права позивача звернення до суду у порядку визначеному Законом та за правилами визначеними відповідним процесуальним кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року у справі №314/149/19 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов