Справа № 809/1941/14
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №809/1941/14

касаційне провадження №К/9901/8508/18, К/9901/8510/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області та Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 (головуючий суддя - Гудим Л.Я., судді: Довгополов О.М., Святецький В.В.) у справі №809/1941/14 (№876/9775/14) за позовом Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі,

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області в серпні 2014 року звернулась до суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф», в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу в сумі 616500,9 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 07.10.2014 позов залишив без задоволення.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 16.12.2014 скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2014 та ухвалив нове судове рішення про часткове задоволення позову. Вказаним судовим рішенням надано Державній податковій інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, в загальній сумі 328585,93 грн.; у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області та Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськторф» оскаржили його у касаційному порядку.

В касаційній скарзі Державна податкова інспекція у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове рішення в цій частині про задоволення позову.

В касаційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Івано-Франківськторф» просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 та залишити в силі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2014.

Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга податкового органу підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга відповідача - частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з довідкою про наявність боргу станом на 28.05.2014 за Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківськторф» обліковується заборгованість в сумі 616500,9 грн., в тому числі: в сумі 580173,26 грн. основного платежу (559080,29 грн. зі сплати податку на додану вартість та 21092,97 грн. зі сплати земельного податку), в сумі 33446 грн. штрафних санкцій, в сумі 2881,64 грн. пені.

Такий податковий борг у загальній сумі 616500,9 грн. включає в себе:

1) заборгованість у сумі 328585,93 грн., яку стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» в судовому порядку.

Так, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 у справі №809/154/14, яка набрала законної сили 24.02.2014, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» на користь Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області податковий борг в сумі 328585,93 грн.

Податковий керуючий 13.02.2014 склав акт № 2 про опис майна у податкову заставу, до якого включено 26 активів у загальній сумі 418643,52 грн.

21.02.2014 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про публічне обтяження ліквідних активів, згідно з актом опису майна у податкову заставу від 13.02.2014 № 2.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 27.03.2014 видано виконавчий лист у справі №809/154/14.

На підставі вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції 09.09.2014 відкрито виконавче провадження №44668205.

2) новоутворену заборгованість у сумі 287914,97 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що незакінчена процедура примусового виконання органами державної виконавчої служби судового рішення про стягнення податкової заборгованості з платника податків позбавляє податковий орган можливості вчиняти заходи зі стягнення такої заборгованості в порядку, передбаченому Податковим кодексом України.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, лише в частині заборгованості в сумі 328585,93 грн., суд апеляційної інстанції керувався тим, що процедура погашення податкового боргу, в тому числі і на підставі судових рішень, регулюється окремими нормами Податкового кодексу України, а органами стягнення за такою процедурою є контролюючі органи; судове рішення про розстрочення виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 у справі №809/154/14 про стягнення податкової заборгованості на момент апеляційного розгляду цієї справи законної сили не набрало; податковим органом вживалися заходи щодо погашення боргу відповідача за рахунок належних йому коштів лише в частині заборгованості в сумі 328585,93 грн., а в частині новоутвореного боргу в сумі 287914,97 грн. позивачем такі дії не вчинялися.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями абзацу 1 підпункту 87.1, підпункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Підпунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Пунктом 89.1 статті 89 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено підстави виникнення права на податкову заставу, зокрема підпунктами 89.1.1, 89.1.2 вказаної статті передбачено, що право податкової застави виникає в разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, податкова застава є способом забезпечення виконання обов'язку зі сплати грошових зобов'язань, при її застосуванні обмежуються права платника податків щодо розпорядження власним майном.

Відповідно до абзацу 1 пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Згідно з абзацами 1-4 пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку про те, що у разі наявності у платника непогашеного податкового боргу податковий орган вправі поширити на майно такого платника в межах суми боргу податкову заставу на підставі відповідного рішення керівника податкового органу та складеного акта опису ліквідного майна.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, зареєстроване 21.02.2014 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна публічне обтяження у виді податкової застави майна Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» на підставі акту опису від 13.02.2014 № 2 поширювалося на заборгованість відповідача в сумі 328585,93 грн., стягнуту постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 у справі №809/154/14.

Відповідно до абзацу 4 пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України у разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Судами попередніх інстанцій не встановлено обставин щодо складення Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області акту опису майна на збільшену суму податкового боргу.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про надання дозволу на погашення новоутвореної заборгованості в сумі 287914,97 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі на підставі акта опису майна від 13.02.2014 № 2.

Відповідно до підпунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Із змісту наведених законодавчих положень вбачається, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що звернення контролюючим органом до суду з позовними вимогами щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків має відбуватись після звернення про погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності платника податку, зокрема шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючих платника податку, і лише в разі недостатності коштів податковий орган має право звернутися до суду з вимогами про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податку, що перебуває у податковій заставі.

Податковим кодексом України встановлено черговість вжиття податковим органом заходів щодо погашення податкового боргу: спочатку приймаються заходи для стягнення коштів з платника податків, а у разі їх недостатності погашення податкового боргу здійснюється за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Таким чином, до предмету доказування у справі, що розглядається, входять обставини щодо переліку усіх відкритих платником податків банківських рахунків, наявність/відсутність на таких рахунках грошових коштів, необхідних для погашення наявної у відповідача суми податкового боргу, а також вчинення податковим органом дій щодо стягнення коштів з таких рахунків.

Як встановлено судом першої інстанції, за результатами направлення Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області чотирьох інкасових доручень від 20.03.2014 №№ 199, 200, від 07.04.2014 №277, від 31.04.2014 №276 (а.с. 14-15) на адресу банківських установ (Приватного акціонерного товариства «Полтава-Банк», Акціонерного товариства «УкрСибБанк»), такі платіжні інструменти повернулися без виконання у зв'язку з відсутністю грошових коштів.

Утім, з наявних в матеріалах справи копій таких інкасових доручень вбачається, що два з них (від 07.04.2014 №277 та від 31.04.2014 №276) повернуті стягувачу (Державній податковій інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області) без виконання з причин «на момент отримання інкасового доручення банк забезпечує виконання постанови про арешт коштів від 28.01.2014», а не з причин відсутності коштів на рахунках.

Судом апеляційної інстанції, своєю чергою, залишено поза увагою дослідження причин повернення надісланих банківським установам інкасових доручень.

Положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції у порушення вищезазначених вимог процесуального закону не з'ясовано наявність у відповідача інших відкритих рахунків, крім вищезазначених, не перевірено чи вчинялися податковим органом дії щодо стягнення коштів з усіх таких рахунків.

Так, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься копія листа Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про відкриті та закриті рахунки Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» в банківських установах (а.с. 59-60).

Утім, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою надання оцінки такому доказу.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач надавав суду апеляційної інстанції бухгалтерську довідку про сплату заборгованості в загальній сумі 45293 грн. на виконання інкасових доручень Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області по постанові суду у справі №809/154/14.

Таким чином, з'ясуванню підлягають і обставини щодо зменшення суми заборгованості позивача на момент розгляду справи.

Також суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір у цій справі, не надав належної оцінки обставині щодо розстрочення виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 про стягнення заборгованості з відповідача в сумі 328585,93 грн. ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 у справі 809/154/14 на 12 місяців рівними частинами з моменту набрання законної сили вказаним судовим рішенням.

Так, суд апеляційної інстанції зауважив, що оскільки ухвала Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 у справі № 809/154/14 на момент апеляційного розгляду цієї справи не набрала законної сили, то у спірних правовідносинах такі обставини не підлягають врахуванню.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що за змістом статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) розстрочення виконання судового рішення є процесуальною дією суду щодо зміни строку виконання судового рішення, яке набрало законної сили, на більш пізній період.

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимоги щодо надання дозволу на погашення за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, податкового боргу, який включає в себе суму заборгованості, стягнутої судовим рішенням, яке набрало законної сили (постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.01.2014 у справі № 809/154/14).

Надання дозволу на погашення стягнутого судовим рішенням податкового боргу за рахунок обтяженого податковою заставою майна нівелює правові наслідки розстрочення виконання такого судового рішення.

На момент апеляційного розгляду цієї справи у провадженні Львівського апеляційного адміністративного суду перебувала апеляційна скарга на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 у справі №809/154/14 про розстрочення виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.01.2014.

Такі обставини були підставою для застосування судом апеляційної інстанції положень пункту 3 частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) щодо зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи - щодо розстрочення виконання судового рішення.

Керуючись частиною п'ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 № 3262 IV, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судом касаційної інстанції встановлено, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2015 ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2014 у справі №809/154/14 залишено без змін. Вказана ухвала суду апеляційної інстанції згідно з відомостями реєстру набрала законної сили 04.06.2015.

Таким чином, у справі, що розглядається, висновки суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову про надання дозволу на погашення податкової заборгованості в сумі 328585,93 грн. за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі, зроблені без належного з'ясування фактичних обставин справи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення справи про надання Державній податковій інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, в загальній сумі 328585,93 грн., а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 у справі №809/1941/14 в частині задоволення позову щодо надання Державній податковій інспекції у місті Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області дозволу на погашення податкового боргу в загальній сумі 328585,93 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі - скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 у справі №809/1941/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк