Справа № 120/3939/18-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3939/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

08 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що в березні 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснило перерахунок пенсії, зменшивши з 71% до 70% відповідних сум грошового забезпечення. Окрім того, як зазначає позивач, з 07.05.2012 року у нього виникло право на включення до розрахунку пенсії за вислугу років 5%, так як звільнений через хворобу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.12.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки судом неповно та неправильно встановлені обставини справи та порушено норми матеріального права, що призвело до винесення незаконного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), відповідно до ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 "ж" (за власним бажанням) відповідно до наказу від 07.05.2012 року №91 о/с.

Наказом від 10.07.2012 року №136 о/с частково змінено пункт наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 07.05.2012 року №91 о/с: підполковника міліції ОСОБА_2 вважати звільненим в запас Збройних Сил за п. 64 "б" (через хворобу). На підставі постанови ВЛК УМВС від 06.07.2012 року №11 та заяви ОСОБА_2

Згідно витягу з наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 13.05.2014 року №73 о/с частково змінено пункт наказу №91 о/с від 07.05.2012 року. Підполковника міліції ОСОБА_2 вважати звільненим з 07.05.2012 року. Вислуга на день звільнення становить: календарна - 23 роки 04 місяці 04 дні, в пільговому обчисленні - 27 років 03 місяці 12 днів.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.06.2017 року позивачу встановлена 3 група інвалідності, у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом від 10.10.2018 року №8944/09-47/03 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на запит позивача повідомило, що на виконання листа Ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області від 03.10.2018 року за №3161/12/01-2018 головним управлінням внесені зміни до матеріалів пенсійної справи щодо зміни статті та причини звільнення. Відповідно до наказу №136 о/с від 10.07.2012 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103, управлінням пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії позивача починаючи з 01.01.2018 року. Однак, пенсію перераховано виходячи з 70% грошового забезпечення, а не 71% як було встановлено при її призначенні.

13.06.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок та виплату пенсії в розмірі 71% грошового забезпечення відповідно до довідки №15052 від 28.03.2018 року.

Листом від 19.06.2018 року №1587/Ч-12 відповідач відмовив у перерахунку та виплаті пенсії в розмірі 71% грошового забезпечення.

01.08.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 01.01.2016 року з врахуванням 5% до основного розміру пенсії.

Листом від 21.08.2018 року №1914/Ч-12 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надало роз'яснення позивачу та зазначило, що відповідно до п. а статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", за якою особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Таким чином, у головного управління немає підстав для збільшення розміру пенсії на 5% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки згідно подання про призначення пенсії УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_2 звільнено в запас з органів МВС.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції станом на час призначення пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналізуючи наведену норму, слід дійти висновку, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50% чи 55% відповідних сум грошового забезпечення ) є підстава звільнення особи з військової служби. Зокрема, пенсія в розмірі 55% встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров'я. При цьому апеляційний суд зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" 2232-XII від 22.03.1992 року звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_2 виходячи з 71% від відповідних сум грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в редакції, діючій на час призначення позивачу пенсії, було передбачено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення.

В подальшому, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" внесені зміни, відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166-VII від 27.03.2014 року, який набрав чинності 01.04.2014 року, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при перерахунку пенсії відсотковий розмір грошового забезпечення, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням вислуги років. При цьому, застосуванню підлягає норма закону у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 08.07.2015 року у справі №732/48/15 та Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 року у справі № 523/4930/15-а та від 27.02.2018 року у справі №642/3284/17, від 19.06.2018 року у справі №583/2264/17.

Так, у перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. При перерахунку пенсії військовослужбовцям з 01.01.2018 року відповідно до ст. 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на підставі постанови КМУ від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із урахуванням норм ч. 2 ст. 13 цього Закону, яка береться до уваги саме при призначенні пенсії.

Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у зразковій справі за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що відсоткове значення розміру основної пенсії, яке визначене позивачу в розмірі 71 % не може бути зменшено до 70%.

Приписами частини 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З аналізу викладених норм слідує, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені зміни до частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 % від сум грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, основний розмір пенсії 71% відповідних сум грошового забезпечення, що підтверджується розрахунками розміру пенсії ГУ ПФУ у Вінницькій області та листа роз'яснення ГУ ПФУ у Вінницькій області №1335/Ч-12 від 16.11.2017 року.

Тобто, зміна позивачу розміру пенсії з 71% до 70% від відповідних сум грошового забезпечення, є незаконною, оскільки при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що при розрахунку розміру підвищення до пенсії на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 максимальний її розмір має обраховуватися із вказаного у довідці грошового забезпечення, але виходячи із розміру пенсії у відсотках, право на які особа набула на момент виходу на пенсію і розмір яких не може бути зменшено наступними змінами в законодавстві.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 24.04.2018 року № 686/12623/17, від 03.04.2018 року № 175/1665/17.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії у розмірі 71 % відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018 року з урахуванням раніше виплачених сум, тому вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_2 з 71% грошового забезпечення до 70% та приходить до висновку щодо правомірності рішення суду першої інстанції про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 в розмірі 71% грошового забезпечення з 01.01.2018 року.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2018 року у розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 року (далі Положення №114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно із п. 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов'язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 року визначено, що граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років. Тобто, граничний вік перебування на військовій службі у званні підполковника міліції встановлено для позивача до 50 років.

Згідно з положеннями п. 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема,: а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень можна дійти висновку про те, що особи, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 і більше років мають право на пенсію за вислугу років у розмірі 50%, незалежно від віку на день звільнення. Водночас, у разі звільнення особи у відставку за віком або станом здоров'я розмір такої пенсії збільшується на 5 відсотків. Отже, розмір пенсії визначається, виходячи з 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення лише особам, звільненим з військової служби за віком або станом здоров'я у відставку, особам, звільненим зі служби у запас, пенсія за вислугу років виплачується в розмірі 50 процентів.

Як вбачається з Подання про призначення пенсії позивачу, останнього звільнено у запас згідно наказу УМВСУ у Вінницькій області від 07.05.2012 року №91 о/с, на підставі п. 64 "б" (через хворобу).

Зі змісту Положення №114 вбачається, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) в тому числі через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня).

Тобто, звільнення працівників ОВС у запас передбачає можливість їх призову на військову службу у воєнний час.

Звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване п.65 Положення №114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Так, для отримання позивачем пенсії в розмірі 55% підставою його звільнення мав би бути пункт 65 Положення №114, а не пункт 64, на підставі якого він звільнився.

Таким чином, оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а у запас у зв'язку з хворобою, то відповідно до наведених норм він не має права на призначення пенсії у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що пп. 2 п. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII "Про національну поліцію", який набрав чинності з 07.11.2015 року (після звільнення ОСОБА_2 з міліції), передбачає звільнення осіб зі служби в поліції через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, що в свою чергу надає право відповідним працівникам на отримання більшого розміру пенсії на рівні 55% сум грошового забезпечення.

За таких обставин, судом першої інстанції помилково зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2018 у розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати в частині зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2018 у розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні зазначеної вимоги.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.