Справа № 1440/1748/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 р.м. ОдесаСправа № 1440/1748/18

Категорія: 10.2.4 Головуючий в І інстанції: Біоносенко В.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 29.08.2018 р. м. Миколаїв

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю: секретаря - Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання чинним рішення-повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у вигляді прийняття рішення від 06.04.2018 року про здійснення перерахунку пенсії за вислугою років до рівня 10712,47 грн. та скасувати це рішення; визнати чинним рішення-повідомлення про призначення пенсії по пенсійній справі № від 15.10.2014 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років у розмірі 20019,96 гривень; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області здійснити розрахунок заборгованості пенсії за розміром, який було встановлено раніше за період з 01.01.2016 року по сьогоднішній день; стягнути на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області заборгованість, яка виникла внаслідок протиправного здійснення перерахунку пенсії в бік зменшення за період з 01.01.2016 року по день винесення рішення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІІ групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1, учасник ліквідації) та з 01.10.2014 року йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Сума грошового забезпечення для обчислення пенсії складала 20019,96 гривень.

Під час призначення пенсії позивачу було нараховано 95% грошового забезпечення в розмірі 19018,96 гривень.

Разом з врахуванням максимального розміру пенсії, ОСОБА_2 було призначено пенсію у розмірі 9490 гривень.

Згідно матеріалів справи, з 01 травня 2016 року позивачу здійснено перерахунок пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з розрахунку 100% грошового забезпечення у розмірі 20019,96 гривень.

Разом з врахуванням максимального розміру пенсії, розмір пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2016 року був визначений у сумі 10740 гривень.

Також, згідно матеріалів справи, з 1 червня 2016 року ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії та сума грошового забезпечення для обчислення цієї пенсії також склала 20019,96 гривень.

Під час перерахунку пенсії позивачу було нараховано 70% грошового забезпечення в розмірі 17517,46 гривень.

Разом з врахуванням максимального розміру пенсії, розмір пенсії ОСОБА_2 з 01.06.2016 року був визначений у сумі 10740 гривень.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з 01 травня 2017 року позивачу здійснено перерахунок пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з розрахунку 100% грошового забезпечення у розмірі 20019,96 гривень.

Разом з врахуванням максимального розміру пенсії, розмір пенсії ОСОБА_2 з 01.05.2017 року був визначений у сумі 10740 гривень.

З 1 січня 2018 року відповідачем здійснено перерахунок розміру пенсії позивача з урахуванням максимального її розміру в сумі 13730 гривень.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 06.04.2018 року відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області від 21.03.2018 року з розрахунку грошового забезпечення у сумі 10712,47 грн.

Враховуючи, що внаслідок перерахунку пенсії розмір її зменшився за позивачем збережений попередній розмір пенсії у сумі 13730 грн.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача щодо обмеження розміру його пенсії максимальним розміром, а також з діями відповідача щодо здійснення розрахунку його пенсії з грошового забезпечення у сумі 10712,47 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії були чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію саме за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З листа відповідача, наявного в матеріалах справи, а також відзивів відповідача на позовну заяву та апеляційну скаргу, чітко вбачається, що обмежуючи розмір пенсії позивача максимальним розмір відповідач виходив з положень ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст.ст. 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (редакція від 19.06.2011 року, підстава - 2857-VI) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом.

Перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв'язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, який набрав чинності 01.10.2011 року, у статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, частину п'яту викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2016 року) у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину п'яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення другого речення частини п'ятої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами у взаємозв'язку з пунктом 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

У рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 Конституційним Судом України зазначено, що відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» від 12 квітня 2016 року № 1080-VIII статтю 43 Закону № 2262 після частини третьої доповнено двома новими частинами, у зв'язку з чим частина п'ята цієї статті стала частиною сьомою без змін у змісті, що не перешкоджає проведенню її перевірки на відповідність Конституції України (конституційність).

Так, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та у ч. 7 ст. 43 слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Проте, на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, а саме станом на 01.01.2017 року, ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до якої вносилися вказані зміни, була визнана 20.12.2016 року Конституційним Судом України неконституційною, а тому повністю втратила чинність, отже зазначені зміни не можуть створювати будь-яких правових наслідків.

Набуття чинності з 1 січня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII не викликає автоматичного відновлення дії ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.

Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.

Це означає, що із вказаної дати стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положень про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів та її максимальний розмір не може перевищувати 10740 грн.

Посилання суду першої інстанції на необхідність застосування до спірних правовідносин рішень Верховного Суду України від 06 березня 2017 року № 490/5309/16-а та Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 183/342/17(2а/183/70/17) та від 03 квітня 2018 року у справі № 361/4922/17, які, як вважає останній підтверджують позицію відповідача щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені рішення касаційного суду не стосуються застосування спірних положень законодавства та прийняті щодо вирішення підстав перерахунку пенсії за Законами України «Про державну службу», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи чітко вбачається, що позивач отримує пенсію за вислугу років та розмір її визначено у відсотковому співвідношенні з урахувань статусу позивача - особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1, учасник ліквідації), та обмежуючи розмір пенсії позивача максимальним розмір відповідач виходив саме з положень ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В свою чергу, правова позиція суду апеляційної інстанції у даній справі щодо положень ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цілком відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, які викладені, зокрема, у постановах від 03 жовтня у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо обмеження призначеної та перерахованої позивачу пенсії максимальним розміром.

При цьому, визначаючи період, за який підлягає перерахунку пенсія позивача колегія суддів виходить з наступного.

Так, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 99 КАС України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні вимоги містить ч. 2 ст. 122 КАС України, в редакції з 15.12.2017 року, згідно якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом розгляду даної справи є питання нарахування та виплати пенсії позивачу, що здійснено відповідачем, як вважає позивач, у меншому розмірі, ніж то передбачено законом.

Разом з цим, позивач не заперечує, що пенсія ним отримувалась у відповідні місяці її виплати, а тому відповідно він був обізнаний з розміром виплаченої йому пенсії.

Водночас, з даним позовом позивач звернувся лише 25.07.2018 року.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України (чинного та в редакції на момент звернення позивача з позовом та вирішення справи судом) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивачем не наводиться та зі змісту позовної заяви не вбачається будь-яких причин, які б об'єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позов має бути задоволено в межах шестимісячного строку звернення до суду та пенсія позивача підлягає перерахунку саме за вказаний період без обмеження її максимальним розміром, а саме з 25.01.2018 року, в іншій частині позов підлягає залишенню без розгляду.

Також, визнаючи належний спосіб захисту прав позивача за вказаними вимогами, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача буде саме визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження призначеної та перерахованої позивачу пенсії максимальним розміром з 25.01.2018 року, та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 25.01.2018 року без обмеження максимальним розміром.

Колегія суддів вважає, що заявляючи вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості щодо виплати пенсії, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки питання щодо перерахунку пенсії є виключною компетенцією відповідача та суд не може підмінити цей орган, та самостійно здійснити перерахунок пенсії позивача зі стягненням відповідної заборгованості.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у вигляді прийняття рішення від 06.04.2018 року про здійснення перерахунку пенсії за вислугою років до рівня 10712,47 грн. та скасування цього рішення, визнання чинним рішення-повідомлення про призначення пенсії по пенсійній справі № від 15.10.2014 року Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо призначення позивачу пенсії за вислугою років у розмірі 20019,96 гривень та зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області здійснити розрахунок заборгованості пенсії за розміром, який було встановлено раніше, колегія суддів приходить до висновку, що такі вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на викладене.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2018 року відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року із загального розміру грошового забезпечення 10712,47 грн.

Позивач вважає дії відповідача щодо розрахунку розміру його пенсії з грошового забезпечення у сумі 10712,47 грн. протиправними.

Проте, колегія суддів відхиляє такі доводи позивача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що такий розрахунок був здійснений відповідачем на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області від 21.03.2018 року, яка направлена для перерахунку пенсії позивача згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до цього Закону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45.

Поряд з цим, враховуючи, що судом встановлено протиправне обмеження пенсії позивача за період з 25.01.2018 року за позивачем з цього періоду має бути збережена пенсія у розмірі, що була раніше, тобто, без обмеження її максимальним розміром, оскільки згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103, на підставі якої відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача у квітні 2018 року з 01.01.2016 року, у разі коли внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією постановою, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно із Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Водночас, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для здійснення такого перерахунку пенсії позивача з 01.01.2016 року.

Так, колегія суддів зазначає, що у даній справі судом апеляційної інстанції визнано протиправним обмеження розміру пенсії позивача з 25.01.2018 року в межах шестимісячного строку звернення до суду, в іншій частині, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає залишенню без розгляду.

Таким чином, розмір пенсії позивача з 2014 року складав 9490 грн., з 2016 року - 10740 грн., з 2018 року по 24.01.2018 року - 13730 грн. та дії щодо виплати пенсії позивачу у наведених розмірах не визнані судом протиправними з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду із заявленими вимогами.

В свою чергу, внаслідок перерахунку пенсії позивача 06.04.2018 року за період з 01.01.2016 року, з урахуванням розміру грошового забезпечення, вказаного у довідці ліквідаційної комісії УМВС України в Миколаївській області від 21.03.2018 року, розмір пенсії позивача склав 10712,47 грн., що є меншим, ніж йому було виплачено за вказаний період, а тому зберігається попередній розмір пенсії, що цілком відповідає наведеним вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103.

Водночас, як вже зазначалось судом, враховуючи встановлені обставини щодо протиправності обмеження пенсії позивача за період з 25.01.2018 року за позивачем з цього періоду має бути збережена пенсія у розмірі, що була раніше, разом з цим, без обмеження її максимальним розміром.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення заявлених вимог та залишення без розгляду заявленого позову в частині заявлених вимог по 24.01.2018 року.

Одночасно колегія суддів вважає можливим зазначити, що за ознаками, визначеними пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, дана справа віднесена до категорії справ незначної складності в розумінні частини 6 статті 12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 123, 240, 241, 243, 250, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання чинним рішення-повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості за період з 01.01.2016 року по 24.01.2018 року - залишити без розгляду.

В іншій частині прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій, визнання чинним рішення-повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо обмеження призначеної та перерахованої пенсії ОСОБА_2 максимальним розміром з 25.01.2018 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 25.01.2018 року без обмеження її максимальним розміром.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 08.04.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька