Справа № 1340/4525/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1876/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Луців І.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Злої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі №1340/4525/18, головуючий суддя Крутько О.В. проголошене о 15:15 год у м. Львові повний текст рішення складений 19.12.2018р., за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ1003/1095/АВ/ФС від 19.09.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 29.08.2018 року (10:50 год.) по 30.08.2018 року (16:45 год.) інспектором Держпраці проведено його інспекційне відвідування, про що 30.08.2018 року складено акт №ЛВ1003/1095/АВ та винесено припис №ЛВ1003/1095/АВ/П про усунення порушень вимог статті 24 КЗпП України, оскільки інспектором встановлено, що працівники: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були допущені до роботи без належного оформлення правовідносин із суб'єктом господарювання у спосіб та порядок встановлений законом. На цій підставі відповідачем винесено постанову про накладення штрафу №ЛВ1003/1095/АВ/ФС від 19.09.2018 року, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 558450,00 грн. Позивач не погоджується з висновками відповідача, стверджуючи, що перевірка проведена без належних підстав. Вважає, що на момент перевірки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 надавали їй послуги за цивільно-правовими договорами від 29.08.2018 року, які не носили характеру трудового договору та на них не поширювалися вимоги трудового законодавства. Заперечує порушення вимог статті 24 КЗпП України, а відтак вважає оскаржувану постанову протиправною.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ1003/1095/АВ/ФС від 19.09.2018 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5584,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу на суму 8000,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в кій зазначає, що суд першої інстанції надав помилкову правову оцінку фактичним обставинам судової справи, неправильно застосувавши норми трудового законодавства у винесеній постанові. Зазначає, що задовольняючи позов суд першої інстанції керувався цивільно-правовими договорами та долученими до них актами прийому-передачі наданих послуг та поясненнях ФОП ОСОБА_1 та саме на підставі даних доказів суд зробив висновок про наявність між позивачем та особами відносин цивільно- правового характеру, і як наслідок, про необґрунтованість висновку Управління щодо трудового характеру даних відносин, проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги відібрані в ході проведення інспекційного відвідування пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в яких зазначено, що станом на 11 год.10 хв. 29.08.2018 року (період коли інспекційне відвідування вже було розпочато) жодних договорів (в тому числі цивільно - правових) чи домовленості про їх укладення між Підприємцем та вищевказаними громадянами досягнуто не було; громадянином ОСОБА_8 надано пояснення, що останній «стажується» у Підприємця.

Відповідно до ч.2 статті 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Разом із тим, станом на початок інспекційного відвідування (10 год.50 хв. 29.08.2018 року) згідно письмових пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 жодних договорів, в тому числі цивільно-правових між ними та Підприємцем укладено не було.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги жоден з доводів Управління, не вивчено та не проаналізовано, не надано жодної оцінки відео знятого головним державним інспектором в ході проведення інспекційного відвідування, хоча у вищевикладеному відео громадяни ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 говорять про те, що станом на початок інспекційного відвідування жодних договорів не укладали, усної домовленості з приводу укладення договорів не досягали, а «просто вирішили підзаробити розвантаженням вагонів». Крім цього апелянт не згоден із покладеним на відповідача розміром судових витрат на професійну правничу допомогу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає апеляційну скаргу такою, яка не відповідає ні процесуальному законодавству, ні нормам матеріального права, ні фактичному змісту спірних правовідносин. Вважає, що оскаржувана Постанова №ЛВ1003/1095/АВ/ФС від 19.09.2018 р. про накладення штрафу на Позивача є повторним притягненням позивача до адміністративної (за своїм правовим змістом) відповідальності без наявності у діях позивача складу відповідного правопорушення. Відсутність складу такого правопорушення в діях позивача не підлягає доведенню в силу ч. 4 ст. 78 КАС України.

Також зазначає, що відповідач не наводить у своїй скарзі жодної з обставин, з якими КАС України пов'язує можливість скасування рішення суду першої інстанції. Всі доводи відповідача зводяться до того, що відповідач бажає примусово працевлаштувати фізичних осіб на роботу до позивача. Проте, позивач наполягає на тому, що між ним та фізичними особами, вказаними у Постанові №JIB1003/1095/АВ/ФС від 19.09.2018 р. ніколи не існувало жодних трудових правовідносин і не могло існувати, оскільки ці фізичні особи не виявляли жодного бажання вступати з позивачем у трудові правовідносини, а характер роботи, яку вони виконали для позивача, вказує на те, що її виконання відбувалося в межах цивільно-правових правовідносин. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі та просила задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в зажоволенні позову відмовити повному обсязі.

Позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, юридична адреса: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів: НОМЕР_1.

З 29.08.2018 року по 30.08.2018 року на підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області №2001-П від 28.08.2018 року та направлення від 28.08.2018 року №1821 начальником відділу з питань доодержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Зайцем В.М., головними державними інспекторами Ракубовчук С.Б., Веліахмедовим Б.З., Сироїжко О.Є. та Нагірняк Г.М. було проведено інспекційне відвідування ФО-П ОСОБА_1, за результатами якого складено акт №ЛВ1003/1095/АВ від 30.08.2018 року, яким встановлено порушення вимог ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом власника або уповноваженого ним органу, і без повідомлення ДФС.

У ході перевірки інспекційного відвідування були відібрані пояснення від ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Крім цього, інспектором праці Ракубовчук С.Б., складено припис №ЛВ1003/1095/АВ/П від 30.08.2018 року про усунення порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1

Розглянувши матеріали перевірки, заступник начальника Головного управління Держпраці у Львівській області за результатами розгляду справи склав постанову №ЛВ1003/1095/АВ/ФС від 19.09.2018 року, якою за порушення вимог ст.24 КЗпП України (фактичний допуск працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до роботи без укладення трудового договору), на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 558450,00 грн.

04.09.2018 року позивачем подано до Головного управління Держпраці у Львівській області заперечення на акт інспекційного відвідування №ЛВ1003/1095/АВ від 30.08.2018 року.

07.09.2018 року позивачем подано начальнику Головного управління Держпраці у Львівській області скаргу на припис про усунення виявлених порушень №ЛВ1003/1095/АВ/П від 30.08.2018 року.

05.10.2018 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області прийнято рішення, яким відмовлено у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_1 на припис про усунення виявлених порушень №ЛВ1003/1095/АВ/П від 30.08.2018 року.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були оформлені цивільно-правовими договорами про надання послуг, а відтак вимоги трудового законодавства на них не поширювалися.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 року №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, згідно з яким Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Згідно з пунктом 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017 року «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підстави для проведення інспекційних відвідувань передбачені у пункті 5 Порядку №295. Так, згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку №2955 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Пунктом 8 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до пунктів 19, 20, 21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пунктів 27, 29 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Порушення законодавства про працю, за які до юридичних і фізичних осіб підприємців, що використовують найману працю, застосовуються штрафи, визначені у частині 2 статті 265 КЗпП України.

Відповідно до частини 4 статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок №509), який визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. Згідно з пунктами 6, 7, 8 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що у ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 було встановлено допущення до роботи працівників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу, тобто відповідач вважає, що позивач фактично допустив ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до роботи, не оформивши з ними трудовий договір, чим порушив вимоги статей 21, 24 КЗпП України.

Проте з такими доводами відповідача суд не погоджується з огляду на наступне. Позивач та її представник як у судовому засіданні суду першої, так і апеляційної інстанції пояснили, що 01.08.2018 року між позивачем та ТОВ «Торговий дім «АЛОВ» укладено договір на виконання робіт, предметом якого є виконання робіт з розвантаження та зачищення залізничних вагонів. Вказані роботи проводяться не планово, а ситуативно - в міру надходження замовлень від ТОВ «ТД «АЛОВ», чим позивач пояснює відсутність потреби у наймі працівників на постійній основі.

В подальшому, між ФОП ОСОБА_1 (замовником) та гр. ОСОБА_11 (виконавець) укладено цивільно-правовий договір №8 від 29.08.2018 року, за умовами якого виконавець брав на себе зобов'язання виконати роботи, а саме: розвантаження вагону №65943672. Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати наступні роботи: розвантаження вагонів протягом 24-ох годин з моменту замовлення послуги. За виконану роботу замовник виплачує виконавцю 100 грн. Про виконання договору між його сторонами складено акт приймання передачі виконаних робіт №1/8 від 29.08.2018 року.

29.08.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовником) та гр. ОСОБА_5 (виконавець) укладено цивільно-правовий договір №9, за умовами якого виконавець брав на себе зобов'язання виконати роботи, а саме: розвантаження вагону №60937380. Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати наступні роботи: розвантаження вагонів протягом 24-ох годин з моменту замовлення послуги. За виконану роботу замовник виплачує виконавцю 100 грн. Про виконання договору між його сторонами складено акт приймання передачі виконаних робіт №1/9 від 29.08.2018 року.

29.08.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовником) та гр. ОСОБА_7 (виконавець) укладено цивільно-правовий договір №1-08/2018, за умовами якого виконавець брав на себе зобов'язання виконати роботи, а саме: розвантаження вагону №64203938. Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати наступні роботи: розвантаження вагонів протягом 24-ох годин з моменту замовлення послуги. За виконану роботу замовник виплачує виконавцю 100 грн. Про виконання договору між його сторонами складено акт приймання передачі виконаних робіт №1/1-08/2018 від 29.08.2018 року.

29.08.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовником) та гр. ОСОБА_8 (виконавець) укладено цивільно-правовий договір №7, за умовами якого виконавець брав на себе зобов'язання виконати роботи, а саме: розвантаження вагону №67171603. Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати наступні роботи: розвантаження вагонів протягом 24-ох годин з моменту замовлення послуги. За виконану роботу замовник виплачує виконавцю 100 грн. Про виконання договору між його сторонами складено акт приймання передачі виконаних робіт №1/7 від 29.08.2018 року.

29.08.2018 року між ФОП ОСОБА_1 (замовником) та гр. ОСОБА_6 (виконавець) укладено цивільно-правовий договір №6, за умовами якого виконавець брав на себе зобов'язання виконати роботи, а саме: розвантаження вагону №60679628. Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати наступні роботи: розвантаження вагонів протягом 24-ох годин з моменту замовлення послуги. За виконану роботу замовник виплачує виконавцю 100 грн. Про виконання договору між його сторонами складено акт приймання передачі виконаних робіт №1/6 від 29.08.2018 року.

Вказані в договорах роботи є разові та оплачуються у повному обсязі після досягнення результату - виконання робіт (розвантаження вагонів).

Згідно матеріалів справи, позивач у звіті про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за серпень 2018 року, а також у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, звітувала про осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як про осіб, які 29.08.2018 року працювали у неї за цивільно-правовим договором, а також сплатила до бюджету суми податків та внесків, нарахованих на виплачену цим особам винагороду.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 902, частиною 1 статті 903 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. (частина 1 статті 905 ЦК України)

Судом першої інстанції вірно вказав, що на момент інспекційного відвідування правовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були оформлені цивільно-правовими договорами про надання послуг, відтак вимоги трудового законодавства на них не поширювалися, тому порушень трудового законодавства щодо ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, як найманих працівників, позивач не вчиняв, відповідно притягнення позивача до відповідальності на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України за неоформлення трудового договору з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є протиправним.

Що стосується доводів апелянта про те, судом першої інстанції не взято до уваги що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 надавали пояснення в яких зазначено, що станом на 11 год.10 хв. 29.08.2018 року (період коли інспекційне відвідування вже було розпочато) жодних договорів (в тому числі цивільно - правових) чи домовленості про їх укладення між Підприємцем та вищевказаними громадянами досягнуто не було; громадянином ОСОБА_8 надано пояснення, що останній «стажується» у Підприємця та не надано жодної оцінки відео знятого головним державним інспектором в ході проведення інспекційного відвідування, хоча у вищевикладеному відео громадяни ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 говорять про те, що станом на початок інспекційного відвідування жодних договорів не укладали, усної домовленості з приводу укладення договорів не досягали, а «просто вирішили підзаробити розвантаженням вагонів», то апеляційний суд вважає такі безпідставними з наведених вище підстав та спростованими представленими позивачем доказами - цивільно - правовими договорами та доказами сплати до бюджету суми податків та внесків, нарахованих на виплачену вказаним вище особам винагороду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними, прийняте відповідачем необґрунтовано, без дотриманням вимог законів України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірна постанова про накладення штрафу №ЛВ1003/1095/АВ/ФС від 19.09.2018 року прийнята необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому позов про визнання її протиправною та скасування слід задовольнити.

Щодо відшкодування судових витрат у вигляді оплати на правову допомогу, то апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

На обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги представником позивача долучено: договір про надання правової допомоги від 18.10.2018 року, додаток 1 до договору про надання правової допомоги від 18.10.2018 року, ордер серія КС №472721, рахунок-фактура №2-0911 від 09.11.2018 року на суму 8000,00 грн., квитанцію №РК0855 від 09.11.2018 року на суму 80,00 грн., квитанцію №ПН855 від 09.11.2018 року на суму 8000,00 грн.

Представлені докази відповідають критеріям, визначеним ст.134 КАС України, а відтак витрати на професійну правничу допомогу на суму 8000,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача з Головного управління Держпраці у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області - залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі №1340/4525/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
В. С. Затолочний
Повний текст постанови складено 03.04.2019р.