Справа № 165/2866/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3170/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Улицького В.З.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Львівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 січня 2019 року (ухвалене головуючим - суддею Ушаков М.М. у м. Нововолинськ) у справі № 165/2866/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови в справі про порушення митних правил

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Я.І. № 3077/20900/17 від 24.07.2017 її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 8500, 00 грн. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням митним органом порядку притягнення особи за порушення митних правил, а також порушенням норм матеріального права. Відповідачем винесено постанову без з'ясування всіх обставин справи. Крім цього позивач вказує, що 10.11.2017 вона звернулася в поліцію із заявою, в якій пояснила, що 24.01.2017 поїхала до Республіки Польща з малознайомою їй особою, ім`я якого не пам`ятає, для того, щоб придбати деякі продукти харчування, перед тим як їхати назад до України, вони пересіли на інший автомобіль марки «RENAULT TRAFIC», даний чоловік сказав, що нещодавно придбав його, та вирушили на митницю. Весь час вона перебувала в якості пасажира, при проходженні митного контролю вона навіть не виходила із автомобіля та не підписувала жодних документів, всі питання вирішував чоловік з яким вона їхала, який з її документами особисто ходив до митника та через 20-25 хвилин повернувся і вони поїхали додому. Зазначає, що відомості за її заявою були зареєстровані в ЄРДР та триває досудове розслідування. Позивач зазначає, що 27.11.2017 отримала конверт із постановою про відкриття виконавчого провадження та постанову Львівської митниці ДФС № 3077/20900/17 від 24.07.2017, з якою вперше ознайомилася.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 25.01.2019 адміністративний позов задоволено. Скасовано постанову в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС України - начальника управління протидії митним правопорушенням Скоромного Я.І. в справі про порушення митних правил № 3077/20900/17 від 24.07.2017 за якою ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на суму 8500, 00 грн.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, не надано суду жодних доказів, які підтверджують правомірність винесеної ним постанови з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що будь-яких доказів того, що позивачем вказаний вище автомобіль на територію України не ввозився, а також підтверджуючих документів у відповідності до вимог ст. 460 МК України ОСОБА_1 митниці та суду не надала. Крім цього вказують на те, що сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивача вчинені злочинні дії і на даний момент інформації про прийняте рішення щодо вчинення відносно неї протиправних дій третіх осіб - не має. Також не погоджуються з висновком суду першої інстанції про неналежне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи без її повідомлення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням Скоромного Я.І. № 3077/20900/17 від 24.07.2017 ОСОБА_1 визнано винною у порушенні митних правил та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 МК України та накладено штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500, 00 грн. (а.с. 5-6)

Згідно цієї постанови встановлено, що в ході перевірки інформації баз даних ЄАІС Держмитслужби України, що 24.01.2017 о 01:32 год. через митний пост «Угринів» Львівської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» громадянка України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «RENAULT TRAFIC», VIN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_4 у митному режимі «транзит». Станом на 03.07.2017 даний транспортний засіб, з митної території України гр. ОСОБА_1, не вивозився та у інший митний режим ніж «транзит» поміщений не був. Пропуск 24.01.2017 ввезеного ОСОБА_1 на митну територію України вказаного вище автомобіля, здійснено у порядку, передбаченому нормами ч. 1 ст. 381 МК України - в митному режимі «транзит», на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). (а.с. 4-5)

Вважаючи таку постанову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 1 ст. 93 МК України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу;

Правилами п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України встановлено строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Водночас, ч. 2 ст. 95 МК України передбачено, що до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Підставами для порушення справи про порушення митних правил є: 1) безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил; 2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що здійснюють види контролю, зазначені у частині першій статті 319 цього Кодексу; 3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій (стаття 491 МК України).

Відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 МК України строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів передбачена ч. 3 ст. 470 МК України.

Як згадувалось вище позивача притягнуто до відповідальності за перевищення встановленого ст. 95 МК України строку вивезення транспортного засобу за межі митної території України, який був ним ввезений з метою транзиту і його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 470 МК України.

Однак, позивав заперечує факт ввезення ним вказаного вище транспортного засобу на митну територію України.

Так Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2015 № 1118 (далі Правила № 1118) встановлено порядок митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України.

Відповідно до п. 7 розділу І Правил № 1118, власник ТЗ (транспортного засобу) або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, зокрема, таких документів: що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом; паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У абзаці 4 п. 9 цих Правил зазначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Підпунктом 3.1. п. 3 розділу IV Правил № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі

Відтак системний аналіз зазначених вище норм дає підстави вважати, що усне декларування ТЗ здійснюється лише у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом належного йому ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі. В усіх інших випадках митне декларування ТЗ здійснюється у письмовій формі з поданням митному органу оригіналів згаданих вище документів для огляду та їх копій, які після митного оформлення залишаються в справах митного органу.

Крім цього, п. 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 451 визначено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Отже, належними доказами в підтвердження факту ввезення позивачем згаданого вище транспортного засобу в режимі транзит на митну територію України за умови, що позивач заперечує цей факт, є документи, які повинні були подаватися при переміщенні ТЗ через митний кордон України та копії яких повинні були залишатися в справах митного органу.

Однак, як слідує з матеріалів справи відповідачем таких документів на підтвердження факту ввезення позивачем автомобіля VW Golf, реєстраційний номер НОМЕР_5, кузов № НОМЕР_2, суду не представлено.

Крім цього згідно поданих відповідачем документів факт перетину позивачем кордону та ввезення нею автомобіля марки «RENAULT TRAFIC», VIN НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_4, країна реєстрації Республіка Польща, в митному режимі «транзит», не підтверджується даними диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску, в якому зазначено адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_2 (а.с.27), що не відповідає анкетним даним і місцю проживання позивача, зазначеним у її паспорті гр. України, у протоколі та оскаржуваній постанові, де вказано, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27, 5-6, 28-29). Будь-яких інших документів на підтвердження ввезення позивачем вказаного автомобіля відповідач не надав.

Відтак суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснила ввезення на митну територію України вказаного вище автомобіля.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем подано до Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області заяву про заволодіння паспортом шахрайським шляхом та реєстрацію на неї без її відома автомобіля при перетині митниці, яка зареєстрована в журналі ЄО за № 7546 від 10.11.2017. Матеріали ЄО № 7546 від 10.11.2017 року приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000760 від 19.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 Кримінального кодексу України. (а.с.13)

Щодо доводів апелянта проте, що ними належно повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення митних правил суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 497 МК України у провадженні у справах про порушення митних правил беруть участь зокрема особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Згідно із ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил мають право бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів.

Відповідно до ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Відсутність інформації про несповіщення особи не може вважатись даними про своєчасне сповіщення особи, що притягається до адміністративної відповідальності про час та місце розгляду справи про порушення митних правил.

Отже, Митним кодексом України визначено єдину обов'язкову умову розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: розгляд справи може відбуватись за відсутності особи, яка притягається до відповідальності лише в разі, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Позивач у справі зазначає, що в порушення вимог МК України його не було повідомлено про час та місце розгляду справи, в порушення приписів ст. 526 МК України, постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу прийнято у відсутності особи, яка притягається до відповідальності.

Суд звертає увагу, що відсутність інформації про несповіщення особи не може вважатись даними про своєчасне сповіщення особи, що притягається до адміністративної відповідальності про час та місце розгляду справи про порушення митних правил.

З наявних у матеріалах справи листів Львівської митниці ДФС від 21.06.2017 року та від 06.07.2017 року направлених позивачу та списку №19 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів не вбачається, що ОСОБА_1 отримала щось із зазначеного.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що у відповідача станом на 24.07.2017, тобто на час прийняття оскарженої постанови, були відсутні відомості про належне повідомлення позивача про розгляд її справи.

Відповідачем до матеріалів справи не долучено доказів на користь своєчасного та належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про порушення митних справи, а тому посадова особа відповідача, всупереч вимогам МК України, прийняла постанову № 3077/20900/17 від 24.07.2017 у відсутність позивача.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що матеріали справи не містять достатніх належних і допустимих доказів того, що саме позивач здійснив ввезення на митну територію України вказаного вище автомобіля та те що останню належним чином не повідомлено про розгляд її справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про скасування постанови в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС України - начальника управління протидії митним правопорушенням Скоромного Я.І. в справі про порушення митних правил № 3077/20900/17 від 24.07.2017 за якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на суму 8500, 00 грн.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 25 січня 2019 року у справі № 165/2866/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 08 квітня 2019 року