Справа № 208/4538/17(2-а/208/169/18)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 208/4538/17(2-а/208/169/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю:

представника позивача: Астраханцевої Л.Т.,

представника відповідача: Сіренко А.Л..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Кам'янської міської ради

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.11.2018 року, (суддя суду першої інстанції Ізотов В.М.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янське, у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» до Кам'янської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

17 серпня 2017 року ПАТ «Дніпропетровськгаз» звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Кам'янської міської ради від 30.09.2016 року №358-10/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 р. №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення Кам'янської міської ради про встановлення нових ставок податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки є протиправним, оскільки зміни до будь-яких елементів податків і зборів не можуть вноситись раніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватись протягом бюджетного року. Відповідачем, на думку позивача було порушено строки прийняття оскаржуваного рішення. Також, позивач зазначив, що прийнявши 29.01.2016 року рішення №69-04/ VII відповідач вже виконав вимоги Закону щодо встановлення місцевого податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, а тому прийняття оскаржуваного рішення від 30.09.2016 року є протиправним.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.11.2018 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення Кам'янської міської ради від 30.09.2016 року №358-10/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 р. №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що п.4 р. ІІ «Прикінцеві положення» ЗУ від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» передбачено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 статті 12 ПК України та ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Крім того, у діях відповідача не вбачається зміна режиму оподаткування, оскільки оскаржуваним рішенням Кам'янська міська рада встановила ставки вже запровадженого раніше податку лише змінивши його розмір. Також, відповідач зазначає, що оскаржуваним рішенням врегульовано й інші питання, зокрема встановлено податок на житлову нерухомість для фізичних осіб - жителів міста Кам'янське, відтак воно стосується прав та інтересів інших осіб, та в цій частині не порушує прав та інтересів позивача. Також, відповідач зазначає. що 24.02.2017 року Кам'янською міською радою прийнято рішення №632-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 року №139-09/ VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами» відтак, станом на час звернення позивача до суду із позовом та розгляду судом справи по суті вимог, оскаржуване рішення відповідача вже було таким, що втратило чинність.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що відповідач не мав права на встановлення місцевих податків та зборів з порушенням строків, встановлених ПК України. Також, позивач зазначає, що порушення відповідачем строку прийняття рішення в цілому свідчить про достатність скасування рішення відповідача в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, а також відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про достатність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання 30.09.2016 року відповідно до п. 1.2 протоколу наради з керівниками структурних підрозділів облдержадміністрації та міськими головами від 26.04.2016 року щодо ініціювання перегляду ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ст. 266 Податкового кодексу України (зі змінами), згідно з пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», враховуючи витяг з протоколу №19 засідання постійної комісії міської ради з питань соціально-економічного розвитку міста, бюджету, фінансів та інвестицій від 18.07.2016 року, керуючись п. 24 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Кам'янська міська рада прийняла рішення «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VI "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами.

Вказаним рішенням Кам'янської міської ради від 30.09.2016 року зокрема змінено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік.

Не погодившись з рішенням відповідача позивач звернувся з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що прийнявши рішення №69-04/VIІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 року №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в місті» зі змінами» відповідач вже виконав вимоги Закону №909- VIІІ, а тому прийняття оспорюваного рішення є незаконним та необґрунтованим. Вказане на думку суду першої інстанції є достатньою підставою для скасування рішення міської ради.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року;

Статтею 12 ПК України, встановлено повноваження, зокрема, сільских, селищних та міських рад та загальні правила прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 12.4 ст. 12 ПК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Отже, за загальним правилом, сільськи, селищні та міські ради уповноважені на прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів, зокрема податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, при цьому рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), оскільки рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду має бути прийнято до початку відповідного бюджетного періоду.

В свою чергу, суд зазначає, що з 01.01.2016 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24.12.2015 року №909- VIІІ, яким визначено пп. 266.4.2 а. 266.4 ст. 266 ПК України, в такій редакції: «Сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів».

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 ст. 266 ПК України, викладено в такій редакції: «Ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування».

В п. 4. Прикінцевих положень Закону №909- VIІІ установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону №909- VIІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Отже, для умов застосування ставок податку, зокрема, на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, передбачених на 2016 рік, законодавець визначив не застосовувати в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та разом із тим рекомендував органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

З аналізу зазначених норм законодавства суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що для умов встановлення в 2016 році нових ставок місцевих податків, зокрема податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, органи місцевого самоврядування приймаючи рішення про перегляд прийнятих на 2016 рік встановлених місцевих податків у місячний строк з дня опублікування Закону не застосовують обмеження визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Між тим, при прийнятті рішень про встановлення місцевих податків в загальному порядку, органи місцевого самоврядування повинні діяти із дотриманням чинних вимог Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, в тому числі і пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Як свідчать встановлені обставини справи, 29.01.2016 року у зв'язку зі змінами, внесеними до Податкового кодексу України, відповідно до пп. 2,4 п. 72 Розділу І, п. 4,7 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 року №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», керуючись п. 24 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада прийняла рішення №69-04/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами» та переглянула ставки податку на 2016 рік.

До вказаного рішення міської ради від 29.01.2016 року відповідачем, відповідно до п. 4, 7 Прикінцевих положень Закону №909-VIII правомірно не було застосовано приписи підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Однак, виконавши вимоги Закону №909-VIII в сіні 2016 року відповідач не мав законних підстав для додаткового перегляду ставок податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки ще й у вересні 2016 року, оскільки подвійний перегляд ставок на 2016 рік не передбачений ні Законом №909-VIII та його прикінцевими положеннями, ні будь-якими іншими нормами чинного Законодавства.

Доводи відповідача з приводу того, що прийняття оскаржуваного рішення про перегляд ставок податку на 2016 рік зумовлено щільним опрацюванням радою даного питання, що призвело до затрати часу на обговорення та голосування за проект рішення суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки дотримання порядку прийняття рішення про встановлення місцевих та зборів, зміни їх елементів не можна вставити у залежність від необхідності органу додаткового часу опрацювання питання винесеного на пленарне засідання чи будь-яких інших обставин організації роботи ради.

Суд зазначає, що міська рада як орган місцевого самоврядування повинна дотримуватись вимог Законів та Конституції України в силу приписів ст. 19 Конституції України, відтак оскільки приписи п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України не були визнані нечинними та не були зупинені відповідач повинен був їх застосувати при встановленні нових ставок податку в загальному порядку.

Стосовно доводів відповідача з приводу того, що оскаржуване рішення ради від 30.09.2016 року стосується не тільки позивача, а й інших платників податків, зокрема тих, що сплачують податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - житлова нерухомість, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, та інші платники за оскарженням рішення до суду не звернулись, суд зазначає наступне.

В силу ст. 5 КАС України, кожна особа, яка вважає, що відповідним рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права та/або законні інтереси має право на звернення до суду.

В свою чергу, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.

Із поданого позивачем адміністративного позову та зібраних під час розгляду справи матеріалів вбачається порушення відповідачем порядку, визначеного Законом для прийняття оскаржуваного рішення, яке свідчить про протиправність прийнятого рішення в цілому, а не в окремих його частинах, що безпосередньо стосуються позивача як платника певного конкретного виду місцевого податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Також, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими і доводи відповідача з приводу того, що недоведеним є факт порушення прав та інтересів позивача прийнятим рішенням від 30.09.2016 року, оскільки при зверненні до суду позивачем належним чином обґрунтовано, що при встановленні нових ставок податку на нерухове майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік в вересні 2016 року відповідачем порушено права позивача як платника відповідного податку, про що свідчать надані разом з адміністративним позовом копії податкових декларацій.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується, що рішення міської ради від 30.09.3016 року №358-10/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 р. №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами» є протиправним.

Щодо вимог ПАТ «Дніпропетровськгаз» про скасування рішення від 30.09.3016 року №358-10/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 р. №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами» суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

15.12.2017 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, відповідно до п. 10 Перехідних положень якого визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 264 КАС України, в редакції з 15.12.2017 року, визначено особливості розгляду справ провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 8 та 9 ст. 264 КАС України, адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.

Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Відповідно до ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Як видно з матеріалів справи адміністративний позов у даній справі подано в серпні 2017 року, провадження у справі відкрито 17.08.2017 року, тобто до внесення змін до КАС України. Отже, з моменту набрання чинності новою редакцією КАС України суд першої інстанції повинен був продовжити розгляд справи відповідно до нових правил, що діють після набрання чинності відповідних, як це передбачено п. 10 Перехідних положень кодексу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що КАС України, в редакції з 15.12.2017 року, не передбачає права суду на скасування нормативно-правового акту, а вказує на можливість визнання такого акту нечинним.

Як видно з ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність лише з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Тобто, нормативно-правовий акт визначається нечинним лише на майбутнє, визнання відповідно акту нечинним не може мати наслідків на ті суспільні відносини, що були ним врегульовані до набрання законної сили рішенням про визнання норматино-правового акту нечинним.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи не звернув уваги на зазначені норми процесуального права, внаслідок чого дійшов неправомірного висновку про можливість скасування рішення міської ради про встановлення місцевих податків та зборів, яке є нормативно-правовим актом.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при розгляді даної справи судом оскаржуване рішення не може бути також і визнано нечинним, оскільки як свідчать встановлені обставини справи рішенням Кам'янської міської ради від 24.02.2017 року №632-14/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/ VІ "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами» було визнано таким, що втратило чинність, зокрема, рішенням Кам'янської міської ради від 30.09.3016 року №358-10/ VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/ VІ "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами».

Таким чином, враховуючи те, що з лютого 2017 року оскаржуване рішення міської ради від 30.09.2016 року вже втратило чинність, підстави для додаткового визнання його нечинним в судовому порядку з метою повного та ефективного захисту порушеного права відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дніпропетровськгаз» про скасування рішення Кам'янської міської ради від 30.09.3016 року №358-10/ VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/ VІ "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами» не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Кам'янської міської ради від 30.09.3016 року №358-10/ VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 №139-09/ VІ "Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті» зі змінами» та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Кам'янської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.11.2018 року в адміністративній справі №208/4538/17 (2а/208/169/18) скасувати в частині задоволених позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» про скасування рішення Кам'янської міської ради від 30.09.2016 року №358-10/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 р. №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами» та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити публічному акціонерному товариству «Дніпропетровськгаз» в задоволенні позовних вимог про скасування рішення Кам'янської міської ради від 30.09.2016 року №358-10/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від 29.06.2011 р. №139-09/VI «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в місті зі змінами».

В іншій частині рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.11.2018 року в адміністративній справі №208/4538/17 (2а/208/169/18) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 03.04.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай