Справа № 0940/1299/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1384/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Івано-Франківської міської ради, Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року в справі №0940/1299/18 (суддя Панікар І.В., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 18.12.2018) за позовом ОСОБА_2 до Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

24.07.2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради (надалі - відповідач 1), Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради (надалі - відповідач 2), в якому просила: а) визнати незаконним та скасувати рішення Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 15.12.2017 №409-17 в частині відмови у надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва площею 0,10 га у м. Івано-Франківську;

б) зобов'язати Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради питання клопотання ОСОБА_2 від 19.03.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва площею 0,10 га у м. Івано-Франківську внести в проект рішення на розгляд чергового засідання міськвиконкому;

в) зобов'язати Івано-Франківську міську раду на черговій сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 19.03.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва площею 0,10 га у м. Івано-Франківську та прийняти відповідне рішення.

Рішенням від 13 грудня 2018 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив частково.

Зобов'язав Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради питання клопотання ОСОБА_2 від 19 березня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га в місті Івано-Франківську внести в проект рішення на розгляд чергового засідання міськвиконкому Івано-Франківської міської ради.

Зобов'язав Івано-Франківську міську раду на черговій сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га в місті Івано-Франківську від 19.03.2018 року та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачі: Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківська міська рада оскаржили його в апеляційному порядку, оскільки вважають, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі Івано-Франківська міська рада зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги порушення позивачем процедури звернення за отриманням такої адміністративної послуги як рішення про надання дозволу на складання документації із землеустрою, оскільки надання такої передбачено переліком адміністративних послуг, затвердженим рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.04.2016 №300, через центр надання адміністративних послуг, а не шляхом безпосереднього звернення до органу місцевого самоврядування.

Крім того, позивач не додала до своєї заяви від 19.03.2018 довідку з містобудівного кадастру, подання якої передбачено інформаційною карткою №ІК 34/04.

За таких обставин, звернення позивача не може бути повторно розглянуте, оскільки нею не надано повного пакету документів, передбачених інформаційною карткою надання адміністративної послуги - рішення про надання дозволу на складання документації із землеустрою. А відтак, вимога щодо зобов'язання повторно розглянути таке звернення є передчасною.

Додатково в апеляційній скарзі міська рада звертає увагу на дискреційність своїх повноважень та неприпустимість втручання інших органів у такі повноваження.

З огляду на вказане, Івано-Франківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині.

Мотиви та вимоги апеляційної скарги Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради аналогічні тим, що зазначені Івано-Франківською міською радою, та повторюють їх у повному обсязі.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачами рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційні скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

ОСОБА_2 є членом сім'ї загиблого командира ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, учасника бойових дій та учасника антитерористичної операції, в зв'язку з чим відноситься до пільгових категорій осіб, що підтверджується копією посвідчення члена сім'ї загиблого серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

Відповідно до довідки за № 176795 від 26.07.2016 року, виданої ОСОБА_2, вона перебуває на обліку громадян, які бажають отримати земельну ділянку під індивідуальне будівництво з 05.07.2016 року (рішення МВК № 489 від 21.07.2016 року) за № 1230 в списках пільгової черги № 1 (а.с. 19).

11.10.2017 року позивач звернулася до Івано-Франківської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в межах населеного пункту м. Івано-Франківська для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням сесії Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області сьомого демократичного скликання № 409-17 від 15.12.2017 року "Про розгляд звернень громадян щодо оформлення права власності на земельні ділянки" пунктом 12 відмовлено позивачу у наданні такого дозволу.

Підставою відмови, як зазначено у листі Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради від 19.03.2018, направленого у відповідь на звернення позивача, послужило те, що ОСОБА_2 не подала графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 34).

19.03.2018 року позивач повторно звернулась із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, однак її питання знято з розгляду засідання виконавчого комітету міської ради та рекомендовано звернутись в Центр надання адміністративних послуг з приводу замовлення та отримання довідки з містобудівного кадастру стосовно визначеної земельної ділянки та подання відповідної документації через зазначений орган для підготовки проектів рішень на розгляд засідань міськвиконкому та міської ради (а.с. 37).

Зазначене підтверджується листом Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради від 02.05.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Вважаючи, що вказаними вище діями та рішеннями відповідачів порушено її права, ОСОБА_2 звернулася до суду з метою їх захисту.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, керувався тим, що зобов'язання позивача Департаментом комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради звернутись до Центру надання адміністративних послуг з приводу замовлення та отримання довідки з містобудівного кадастру стосовно визначеної земельної ділянки та подання відповідної документації через зазначений орган для підготовки проектів рішень на розгляд засідань міськвиконкому та міської ради, суперечать вимогам Земельного кодексу України та покладають на позивача не передбачений законом обов'язок.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Відповідно до ст. 10 вказаного вище закону, на ОСОБА_2, доньку загиблого учасника АТО, поширюються гарантії встановлені, даним законом.

Пунктом «б» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Зміст вказаних вище норм свідчить про те, що за результатами розгляду клопотання особи про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування повинен прийняти одне із двох рішень, а саме: надати дозвіл або відмовити у його наданні. При цьому, відмова повинна бути обґрунтованою.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що відмова Івано-Франківською міською радою позивачу у задоволенні її клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, зумовлена відсутністю графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

За вказаних обставин, незважаючи на чітко регламентовані законом підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд першої інстанції підставно зазначив, що повноважний орган був позбавлений можливості дійти обґрунтованих висновків щодо відповідності чи невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, оскільки позивач не долучила до поданої заяви необхідних графічних матеріалів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного в частині рішення Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 15.12.2017 року № 409-17 щодо відмови у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва площею 0,10 га в місті Івано-Франківську у суду немає, оскільки таке є обґрунтованим та базується на вимогах чинного законодавства.

19.03.2018 року позивач повторно звернулась із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, що розташована в межах населеного пункту м. Івано-Франківська для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд до якої долучила: копію паспорта громадянина України; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.06.2016 року; копію довідки про перебування на обліку громадян, які бажають отримати земельну ділянку під індивідуальне будівництво; викопіювання бажаної земельної ділянки (а.с. 35).

Однак Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, посилаючись на наявність рішення Івано-Франківської міської ради від 22.12.2015 року за № 34-2 "Про затвердження переліку адміністративних послуг" (а.с.11-119), зобов'язав позивача звернутись до Центру надання адміністративних послуг з приводу замовлення та отримання довідки з містобудівного кадастру стосовно визначеної земельної ділянки та подання відповідної документації через зазначений орган для підготовки проектів рішень на розгляд засідань міськвиконкому та міської ради.

Оцінюючи вказані дії відповідача - Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, суд першої інстанції підставно вказав на порушення такими діями норм ст.118 Земельного кодексу України, оскільки такими покладено на позивача додатковий, не передбачений законом обов'язок.

Так, ст. 118 ЗК України містить заборону вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. А тому вимога щодо подання довідки з містобудівного кадастру стосовно визначеної земельної ділянки є протиправною.

Покликання апелянтів на інформаційну картку адміністративної послуги «рішення про надання дозволу на складання документації із землеустрою», в переліку документів яких зазначено вказану вище довідку, не заслуговують на увагу, оскільки саме Земельний кодекс України має вищу юридичну силу, а не Регламент Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

При цьому, колегія суддів зазначає, що недотримання позивачем порядку звернення із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не спростовує порушення відповідачами її законних прав та інтересів у спірних правовідносинах.

Крім того, заява позивача від 11.10.2017, за результатами якої було прийняте оскаржуване рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 15.12.2017 №409-17, теж була подана не через ЦНАП, а через канцелярію міської ради, що не створило перешкод для відповідача розглянути її та прийняти відповідне рішення.

Враховуючи наведене, а також тривале порушення відповідачами законних прав позивача, суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту прав позивача шляхом зобов'язання Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради клопотання ОСОБА_2 від 19.03.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва площею 0,10 га в місті Івано-Франківську внести в проект рішення на розгляд чергового засідання міськвиконкому, а також, щодо зобов'язання Івано-Франківської міської ради на черговій сесії повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва площею 0,10 га в місті Івано-Франківську від 19.03.2018 року та прийняти відповідне рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про втручання суду у дискреційні повноваження Івано-Франківської міської ради та Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб'єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов'язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).

З огляду на викладене, зазначені доводи апеляційної скарги суд відхиляє.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Івано-Франківської міської ради, Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року в справі №0940/1299/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 04.04.2019.