Справа № 428/7263/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа № 428/7263/16-а

адміністративне провадження №К/9901/11133/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - управління ПФУ) на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 серпня 2016 року (суддя Баронін Д.Б.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року (судді Чебанов О.О., Сіваченко І.В., Шишов О.О.) у справі № 428/7263/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до управління ПФУ, в якому просив: визнати протиправними та такими, що порушують гарантії незалежності прокурора, дії управління ПФУ щодо відмови в забезпеченні належним пенсійним забезпеченням його як керівника Луганської місцевої прокуратури № 2 Луганської області; визнати рішення управління ПФУ від 29 квітня 2016 року № 2117/2016 про відмову в перерахунку пенсії за вислугою років незаконним (далі - Спірне рішення); зобов'язати управління ПФУ забезпечити гарантії незалежності прокурора та прийняти рішення про призначення йому пенсії за вислугою років згідно зі статтею 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) з дня звернення (20 квітня 2016 року).

Суди встановили, що згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 12 січня 1998 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 17 листопада 1999 року за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 з 01 липня 1991 року по 16 квітня 1993 року служив у Збройних Силах, запис внесений на підставі військового квитка НОМЕР_3 виданого 01 липня 1991 року; з 31 серпня 1993 року по 14 листопада 1996 року служив в органах внутрішніх справ України безпосередньо три роки два місяці тринадцять днів, запис внесений на підставі наказу від 01 вересня 1993 року № 027 о/с, наказу від 23 серпня 1996 року № 325; з 15 листопада 1996 року по 22 липня 2000 року служив в податковій міліції України безпосередньо три роки, вісім місяців, сім днів, запис внесений на підставі наказу від 12 грудня 1996 року № 40-о, наказу від 24 липня 2000 року № 390-о; з 19 червня 2002 року по 23 вересня 2002 року прийнятий помічником прокурора м. Красний Луч, запис внесений на підставі наказу від 19 червня 2002 року № 564; з 23 вересня 2002 року призначений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури Луганської області, запис внесений на підставі наказу від 23 вересня 2002 року № 1073; з 27 грудня 2004 року призначений на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства, управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури області, запис внесений на підставі наказу від 27 грудня 2004 року № 1453; з 25 травня 2005 року призначений на посаду заступника прокурора Станично-Луганського району, запис внесений на підставі наказу від 25 травня 2005 року № 572; з 05 вересня 2013 року призначений на посаду заступника прокурора Жовтневого району м. Луганська Луганської області, запис внесений на підставі наказу від 05 вересня 2013 року № 1533 к; з 25 червня 2015 року призначений на посаду заступника прокурора Станично-Луганського району Луганської області, запис внесений на підставі наказу від 25 червня 2015 року № 562к; з 14 липня 2015 року призначений прокурором Станично-Луганського району Луганської області, запис внесений на підставі наказу ГПУ від 14 липня 2015 року № 531; з 15 грудня 2015 року призначений керівником Луганської місцевої прокуратури № 2 Луганської області строком на п'ять років, запис внесений на підставі наказу ГПУ від 30 липня 2015 року № 691.

Згідно із копією довідки від 19 листопада 2014 року № 8217, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, позивач перемістився з тимчасово окупованої території, району проведення АТО в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

20 квітня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Спірним рішенням управління ПФУ відмовило в призначенні пенсії за вислугу років.

Сєвєродонецький міський суд Луганської області постановою від 19 серпня 2016 року позов задовольнив частково.

Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Суди не взяли до уваги доводи пенсійного органу, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років скасована норма щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури (стаття 86 Закону № 1697-VII) на підставі Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), оскільки, на думку суду, Закон № 213-VІІІ не міг вносити зміни до Закону № 1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року. З урахуванням цього, з посиланням на записи трудової книжки позивача та положення статті 86 Закону № 1697-VII, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до указаної норми мав достатній для цього стаж роботи.

Вважаючи, що відмова пенсійного органу в призначенні пенсії хоч і була протиправною, однак, на думку суду, не була спрямована на порушення гарантій незалежності прокурора, суди відмовили в задоволенні позову в цій частині.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій управління ПФУ звернулось з касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач покликається на те, що з огляду на положення Закону № 213-VІІІ, яким скасовано норми щодо призначення спеціальних пенсій, в тому числі на умовах Закону України «Про прокуратуру», з 01 червня 2015 року у нього не було правових підстав для призначення пенсії позивачу згідно зі статтею 86 Закону № 1697-VII. Крім того, статтею 15 цього Закону посада помічника прокурора не передбачена, тому період роботи позивача на цій посаді не може бути зарахований до стажу роботи на посадах прокурорів.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Щодо застосування до спірних відносин Закону № 213-VIII слід зазначити таке.

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону № 213-VIII його прийняття обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей дії положень окремих Законів України.

Законом № 213-VIII внесені аналогічні за змістом зміни, зокрема, до статті 501 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на момент призначення пенсії; далі - Закон № 1789-ХІІ) і до статті 86 прийнятого, але нечинного на той час, Закону № 1697-VIІ щодо припинення виплати пенсії та обмеження її розміру працюючим працівникам прокуратури, визначення її розміру з 1 січня 2016 року відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та встановлення максимального розміру пенсії.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII «у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Буквальний аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що нею за умови неприйняття спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до наведеного переліку законів. Тобто, ця норма за своїм змістом містить окремі умови призначення пенсій для визначеної категорії осіб. Оскільки до 1 червня 2015 року спеціального закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, застосуванню підлягає друга її частина щодо скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до наведеного переліку. Такі обставини свідчать про намір законодавця відходу від особливих умов призначення пенсій для певної категорії осіб і переведення їх на загальні умови.

Верховний Суд України в постанові від 24 травня 2016 року у справі № 333/6710/15-а щодо аналогічних відносин висловив таку правову позицію: оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з указаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI (який значиться в наведеному переліку законів). З 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Аналіз положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII дає підстави для висновку, що ним скасовано діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Закон № 1789-ХІІ частково втратив чинність з 15 липня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом № 1697-VIІ, який є чинним і на сьогодні.

Статтею 86 Закону № 1697-VIІ визначено і на теперішній час регулюється питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

За змістом частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

З огляду на наведені нормативні положення суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо підставного зарахування до стажу роботи позивача на посадах прокурорів періоду роботи на посаді помічника прокурора з 19 червня по 22 вересня 2002 року.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишити без задоволення, а постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 серпня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко