Справа № 620/4192/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4192/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Житняк Л.О.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;
за участю секретаря: Горяінової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 18 лютого 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2019 року, ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.10.2018 №52-рс в частині звільнення позивача з військової служби в запас на підставі пп.»д» п.2 ч.5 ст.26 (через службову невідповідність) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- визнати протиправним та скасувати п.2.4.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2018 (по стройовій частині) №221 про звільнення з військової служби в запас та виключення зі списків частини солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира машини 2 відділення охорони 3 взводу охорону військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з жовтня 2018 року по день поновлення на військовій службі.
В обґрунтування своїх вимог позивачем вказано, що службове розслідування за фактом порушення військової дисципліни ОСОБА_1 , які привели до звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, Військовою частиною НОМЕР_1 було проведено з порушеннями, а саме Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 №82. Також, позивачу не було доведено до відома наказ командира по стройовій частині від 14.09.2018 №176 -НР згідно якого він мав заступати в наряд в неділю, 16.09.2018.
Також позивач зазначає, що звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється в разі прийняття рішення про звільнення осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу з військової служби за призовом під мас мобілізації, на особливий період (крім прапорщиків і мічманів) за фактом невиконання (неналежного виконання) ними службових обов`язків, що призвело до тяжких наслідків або створило загрозу настання таких наслідків.
На час подання позову до суду, відомості, щодо закінчення особливого періоду на території України відсутні. Більше того в прикордонних областях запроваджено режим воєнного стану. Крім того, матеріали справи не містять факту умисного порушення позивачем своїх службових обов`язків, жодних негативних наслідків від його дій не настало.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таку, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що на підставі рапорту від 17.09.2018 (а.с.29) відповідачем було прийнято наказ від 18.09.2018 №468 «Про призначення службового розслідування по факту не заступання в добовий наряд без поважних причин 16.09.2018 солдата ОСОБА_1 » та 17.09.2018 відібрано пояснення, згідно яких останній вважав, що має виходити в добовий наряд в понеділок (17.09.2018).
За результатами проведеного службового розслідування було складено Акт від 26.09.2018 та запропоновано оголосити позивачу дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю».
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.10.2018 №171 «Про результати службового розслідування по факту не заступання в добовий наряд без поважних причин 16.09.2018 солдата ОСОБА_1 » наказано оголосити позивача дисциплінарне стягнення у вигляді «звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25.10.2018 №25PC позивача звільнено з військової служби та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.10.2018 №221 виключено за списків особового складу.
Вважаючи, вказані накази протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а військову службу вони відбувають відповідно до закону.
Щодо обґрунтування прийнятих наказів відповідачем та проведення службового розслідування за фактом порушення проходження військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини щодо проходження військової служби, а також питання щодо звільнення (поновлення на службі) врегульовано спеціальним законодавством, а саме Законом України від 25.03.1992 №2232 «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон №2232), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Види військової служби визначені ч.6 ст.2 Закону №2232, серед яких і військова служба за контрактом.
Згідно зі ст.19 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених ст.20 цього Закону.
Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.
Порядок проходження військової служби за контрактом також визначений розділом ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170), згідно з п.2.13 якої контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби з підстав, визначених п.35 Положення.
За умовами пп.1 п.35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого п.195 цього Положення) за рішенням за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «г», «е», «є», «ж», «и», «і», «ї», «й» та «л» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, згідно з вимогами абз.3 ст.5 Закону України від 24.03.1999 №551 «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Закон №551), стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Порядок накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців визначено ст.ст.83-84 Закону №551, згідно яких на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що проведення службового розслідування не має імперативного характеру, а отже не є обов`язковим. Тому, у разі коли ступінь провини не потребує доказів - службове розслідування може не проводитися.
Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем на підставі рапорту від 17.09.2018 було прийнято наказ від 18.09.2018 №468 «Про призначення службового розслідування по факту не заступання в добовий наряд без поважних причин 16.09.2018 солдата ОСОБА_1 » та 17.09.2018 відібрано пояснення, згідно яких останній вважав, що має виходити в добовий наряд в понеділок (17.09.2018).
Міністерством оборони України прийнято наказ від 21.11.2017 №608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» (далі - Порядок), який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371.
Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів).
Згідно розділу ІІ Порядку службове розслідування може проводитися в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Відповідно розділу ІІІ Порядку, у разі порушення порядку та правил несення чергування, вартової або внутрішньої служби, що могло спричини або спричинило негативні наслідки. Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Порядок оформлення результатів службового розслідування закріплений в розділі V Порядку. Так, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
У разі якщо службове розслідування проводилося органом Військової служби правопорядку, акт та матеріали службового розслідування передаються на розгляд відповідному командиру (начальнику) військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, для прийняття рішення.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Колегія суддів звертає увагу на те, що службове розслідування проведено відповідачем з дотриманням норм «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України». Строк накладення дисциплінарного стягнення відповідачем не порушено.
Щодо посилання позивача на порушення відповідачем положень наказу Міністерства оборони України від 15.03.2004 №82 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги зазначене вище посилання позивача, оскільки Інструкція втратила чинність.
Щодо посилання позивача про те, що йому не було доведено до відома необхідність заступати в наряд 16.09.2018, колегія суддів зазначає наступне.
Суд апеляційної інстанції не приймає зазначені вище твердження, оскільки вони спростовуються матеріалами службового розслідування. Згідно книги інструктажу добового наряду особового складу 1 роти охорони Військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 було доведено про те, що 16.09.2018 він має заступати в добовий наряд, про що свідчить його особистий підпис. При цьому, твердження позивача про підробку підпису жодними доказами не підтверджені, а тому на увагу не заслуговують.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач проходив військову службу за контрактом, а не військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Відповідно до підпункту «д» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.
Отже, позивача може бути звільнено з військової служби під час дії особливого періоду.
Щодо посилання, що матеріали справи не містять факту умисного порушення позивачем своїх службових обов`язків, жодних негативних наслідків від його дій не настало, колегія суддів зазначає наступне.
Так, дії позивача можуть характеризуватися як недбале ставлення до своїх обов`язків та такими, що призводять до зриву бойової готовності військової частини та є порушенням наказу про організацію повсякденної діяльності і є наслідком необхідності внесення змін до нього.
Щодо звільнення позивача у зв`язку із сукупністю допущених дисциплінарних правопорушень - (низька виконавча дисципліна, низький контроль за особовим складом, порушення форми одягу, порушення вимог статуту внутрішньої служби, невиконання розпорядку дня), за які останнього вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, суворих доган та позбавлення військового звання «молодший сержант») (що підтверджується витягом з наказу № 171 від 04.10.2018), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Як вбачається з матеріалів справи, на ОСОБА_1 раніше було накладено ряд дисциплінарних стягнень: 02.12.2016 «догана» - за низьку виконавчу дисципліну; 01.03.2017 «догана» - за низький рівень контролю над особовим складом; 03.04.2017 «догана» - за неохайний зовнішній вигляд; 01.06.2017 «догана» - за порушення форми одягу; 27.06.2017 «сувора догана» - за порушення вимог статуту внутрішньої служби; 07.07.2017 «сувора догана» - за порушення вимог абзацу 7 та 11 ст.11 Статуту внутрішньої служби; 21.07.2017 «сувора догана» - за невиконання розпорядку дня; 02.08.2017 «позбавлення військового звання» - за низький рівень контролю над особовим складом; 01.11.2017 «догана» - за порушення розпорядку дня.
З наказу командира військової частини НОМЕР_1 №171 від 04.10.2018 слідує, що до відповідальності позивача притягнуто за не заступання в добовий наряд та невихід на службу без поважних причин.
На підставі вище зазначеного, з урахуванням в сукупності раніше накладених дисциплінарних стягнень та систематичного порушення військової дисципліни, підтвердженого належними та допустимими доказами, колегія уддів приходить до висновку, що командир військової частини НОМЕР_1 мав всі законні підстави для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «звільнення з військової служби через службову невідповідність».
Таким чином, командування військової частини мало об`єктивні підставі для винесення оскаржуваних наказів, та врахувавши характер та обставини правопорушення, його наслідки та попередню поведінку, у відповідності до ст.86 Закону №551, прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю в межах наданих йому повноважень.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Гутника Валерія Петровича - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено 03 квітня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко