Справа № 815/897/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/897/18
Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Кравченка К.В., Єщенка О.В.

за участю секретаря: Гошуренко Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом Малого приватного підприємства «Паллада» до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Мале приватне підприємство «Паллада» (далі - позивач, МПП "Паллада") звернулось до суду з вказаним адміністративним позовом, та просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 12.11.2017 року про визначення зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 218329 грн, за основним платежем - 174663 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 43666 грн;

- № НОМЕР_2 14.02.2018 року про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1974271 грн, за основним платежем - 1 752 044 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 222227 грн;

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в основу акту податкового органу покладені безпідставні висновки про заниження підприємством податку на прибуток у зв'язку з не включенням в обсяги наданих міжнародних послуг послуги про перевезення вантажів. МПП "Паллада" стверджує що відповідач протиправно донарахував підприємству не його доходи, без достатніх, встановлених законом підстав, та без необхідних первинних документів, з посиланням на лише митні декларації, які підприємство не складало.

В свою чергу, позивач вказує на те, що транспортні засоби знаходились в користуванні (оренді) інших осіб. Крім того, позивач зазначає, що митні декларації на які посилається відповідач не містять вартості перевезень, проте відповідач самостійно визначив ціну і вартість перевезень за відсутності законних підстав та методики, без встановлення (визначеності) та законодавчого обґрунтування.

Також, МПП "Паллада" вказує на те, що посилання відповідача в акті перевірки на сайт в Інтернеті (інтернет ресурс DELLA) та використання з нього інформації щодо відстані між населеними пунктами (не на підставі первинних документів з перевезень) є безпідставним також і з огляду на те, що таке джерело інформації для будь-яких висновків податкового органу не передбачене ст.83 Податкового кодексу України.

Позивач звертає увагу на ту обставину, що перевіряючими до акту перевірки не додано жодних доказів, які б підтвердили наявність фактів отримання доходів та порушень податкового законодавства саме позивачем. Так само, протиправним з боку відповідача є посилання на Податковий блок, AIC «Інспектор 2006», які є суто інформаційними, як на належний доказ порушення податкового законодавства в розумінні ст. 83 Податкового кодексу України, та відомості цих ресурсів, без доказів у вигляді первинних документів, не можуть бути підставою визначення доходу та донарахування податків позивачу.

Щодо встановленого відповідачем завищення податкового кредиту по контрагенту ПП «Престижaвто», позивач зазначає, що МПП «Престижaвто» поставив позивачу автомобілі за платними договорами, умови яких передбачають їх купівлю-продаж та плату за них. Договори не містять жодних пунктів, які б надавали можливість зробити висновки, що товар був дарований або надається безоплатно. Позивач вказує на те, що загальна вартість придбаних автомобілів складала 3148400 грн., автомобілі були отримані, знаходяться на балансі підприємства, використовуються у його господарській діяльності.

В свою чергу, податкові накладні були надані, а поставлені автомобілі були частково оплачені у загальній сумі 2000423 грн. Актом перевірки не заперечуються правомірність включення податку на додану вартість з вартості поставлених автомобілів до податкового кредиту у відповідних періодах.

Разом з тим, податковим кодексом України не передбачено коригування податкового кредиту у зв'язку зі списанням кредиторської заборгованості.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що висновки акту перевірки та податкові повідомлення-рішення із зазначених вище підстав, є неправомірними, безпідставними і необґрунтованими, такими, що гуртуються виключно на суб'єктивних припущеннях, обставинах, що не відповідають дійсності, та на суб'єктивних розрахунках перевіряючих, які не гуртуються на законі та не підтверджені належними доказами.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 08 червня 2018 року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області від 13.11.2017 року № НОМЕР_1 та від 14.02.2018 року № НОМЕР_2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, висновки відповідача про завищення податку на прибуток, заниження доходу та заниження податку на прибуток не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції в фіскальна служба звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу надійшов відзив позивача, в якому ТОВ просить залишити зазначену апеляційну скаргу без задоволення, у зв'язку з тим, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним та об'єктивним.

Враховуючи наявність клопотання представника ТОВ "Паллада" щодо розгляду справи у порядку письмового провадження, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін та до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДФС в Одеській області не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС в Одеській області у період з 25.09.2017р. по 13.10.2017р. проводилась документальна планова виїзна перевірка Малого приватного підприємства «Паллада» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

За результатами перевірки відповідачем було складено Акт документальної планової виїзної перевірки № 1520/15-32-14-03 від 23.10.2017 року (Том 1 а.с. 19-50).

На підставі Акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» від 14.02.2018 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1974271 грн., за основним платежем - 1752044 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 222227 грн., у зв'язку з порушенням підприємством п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 Податкового кодексу України (з урахуванням рішення ДФС України про результати розгляду скарги підприємства від 01.02.2018 року № 3387/6/99-99-99-11-01-01-25) (Том 1 а.с. 17, а.с. 142-150);

- форми «B1» від 13.11.2017 року № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 218329 грн., за основним платежем - 174663 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 43666 грн., у зв'язку з порушенням п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (Том 1 а.с. 18).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача та ставлячи під сумнів висновки акту перевірки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п.п. 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

За правилами п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому з урахуванням норм ст. 61 та ст. 44 ПК України саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Так, Акті та в апеляційній скарзі податкового органу зазначено, що МПП «Паллада» надавало міжнародні транспортно-експедиційні послуги (послуги за перевезення вантажів) іншим суб'єктам господарювання, які не включені до поданої звітності підприємства - рядку 01 Декларації про прибуток «Дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку» суд зазначає наступне.

В своїй апеляційній скарзі фіскальний орган зазначає, що в ході перевірки встановлено не включення до рядку «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансовий результат (ф.2) та, відповідно, до рядку 01 Декларації про прибуток «Дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку» обсягу наданих міжнародних транспортних послуг по перевезенню вантажів на загальну суму 9901063 грн.

Відповідач, вказує на те, що відповідно до даних АІС «Інспектор-2006» в митних деклараціях в графах 18 «Транспортний засіб відправлення» та 21 «Транспортний засіб на кордоні» зазначено автомобілі, які рахуються на балансі МПП «Паллада».

В графі 50 «Довіритель» митних декларацій зазначено «PALLADA SPC» та його податкова адреса -вул. Леона Попова, 1А м. Білгород-Дністровський, Одеська область.

Також, відповідно до даних АІС «Інспектор 2006» при здійсненні зовнішньоекономічних операцій на митницях здійснювалось, в основному, електронне декларування документів, які стали підставою для митного оформлення. Відповідач зазначає, що при дослідженні такого декларування встановлено, що до декларацій додаються електронні копії (у форматі PDF) виписаних міжнародних транспортних накладних (CMR), в яких в графі 16 «Перевізник» зазначено «PALLADA SPC» та його податкова адреса (вул. Леона Попова, 1А м. Білгород-Дністровський, Одеська область), а в графі 23 «Підпис та штамп перевізника» проставлено штамп МПП «Паллада».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача на вищезазначені данні АІС «Інспектор 2006», оскільки відповідачем не надано до суду першої та апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження встановлених обставин, таких як митні декларації, міжнародні транспортні накладні та взагалі будь-яку первинну документацію.

Окружним судом правомірно зазначено, що дані АІС «Інспектор 2006» не можуть бути беззаперечним доказом будь-якого порушення податкового законодавства та відомості в такій базі носять суто інформаційний та аналітичний характер, який може бути використаний під час проведення податкової перевірки, в свою чергу питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Апеляційний суд звертає увагу, що до перевірки МПП «Паллада» було надано договори оренди автомобілів, а також додаткові угоди до них (Том 1 а.с. 155-167, 169, 171-173, Том. 2 а.с. 139, 203, 206, 210-213, 216-218). Також, позивачем надано акти приймання-передачі авто (Том 2 а.с. 140-202, 204, 205, 207-209, 214, 215, 219, 220) та квитанції і виписку з банківського рахунку щодо проведення оплати за оренду авто (Том. 1 а.с. 174-177).

Відповідно до акту перевірки відповідачем встановлено, що аналізом даних, що містяться в аналітично-інформаційних системах «Податковий блок» «Податки» (ОР) встановлено, що фізичні особи, які вказані в договорах оренди як орендарі фактично підприємницьку діяльність не здійснювали, не мали трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності, у податковій звітності відсутні доходи від здійснення такої діяльності. Відносно орендаря - ПП «ОСОБА_1 Сервіс», відповідач в апеляційній скарзі вказує, що в договорі б/н від 01.06.2013 року не визначено кількість машин, їх державні номери та період їх використання, тобто не визначені об'єкти оренди та час їх використання у діяльності орендаря. Протягом 2015 року, відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1 ДФ) на підприємстві працювало в середньому 3 особи, яким нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, при цьому одна з них - директор підприємства ОСОБА_2 Протягом 2016 року, відповідно до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма № 1 ДФ), в основному, заробітна плата нараховувалась та виплачувалась 2 особам, при цьому одна з них - директор підприємства ОСОБА_2, лише у грудні 2016 року прийнято на роботу ще 2 особи. Отже, вказані обставини свідчать про формальний характер господарських відносин між позивачем та орендарями.

Однак окружний суд правомірно відхилив такі висновки податкового органу, оскільки наявність або відсутність матеріально-технічної бази, а також не відображення доходу від підприємницької діяльності орендарів транспорту позивача не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього і не має правового значення для вирішення питання про наявність намірів сторін про реальне настання правових наслідків, обумовлених угодами, і тим більше порушення позивачем правил оподаткування. Що стосується не визначеної кількості машин, їх державні номери та період їх використання орендаря ПП «ОСОБА_1 Сервіс», суд зазначає, що сам договір оренди має на меті визначити основні договірні умови та обов'язкове визначення кількості машин їх держномерів та період використання саме у договорі оренди не є обов'язковим. Разом з тим, з актів прийому-передачі автотранспорту (Том 2 а.с. 140-202) можна встановити кількість авто (причепи) та їх державні номерні знаки.

Також, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Щодо періоду використання ПП «ОСОБА_1 Сервіс» орендованого автотранспорту, колегія суддів зауважує, що п. 9.1 договору від 01.06.2013 року (Том 1 а.с. 173) містить положення щодо набрання ним сили та терміну дії, а саме з моменту підписання з пролонгуванням на наступний рік, у разі якщо обидві сторони його не розірвали. Максимальний строк дії договору п'ять років.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на самостійне здійснення розрахунку договірної вартості 1 км міжнародних перевезень за кожний місяць та використання інтернет-ресурсу DELLA.com.ua/distance, апеляційний суд зазначає, що такий розрахунок має відбуватись виключно з дотриманням приписів чинного законодавства та на підставі первинної документації, складеної суб'єктами господарювання.

Враховуючи зазначене, суд наголошує, що відповідач не був позбавлений права, провести зустрічну звірку платників податків, які здійснювали господарську діяльність та оформляли й подавали відповідні митні декларації, в яких вказано автотранспорт позивача та встановити на підставі первинної документації хто саме отримав дохід від надання послуг з перевезення товарів та які саме та між якими сторонами (підприємствами) були укладені договори поставки/транспортування (підписані акти виконаних робіт) в порядку передбаченому ст. 73 Податкового кодексу України, яким визначено, що з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв'язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. (п. 73.5 ст. 73).

Тобто, стверджуючи про здійснення господарської діяльності з перевезення/доставки/транспортування товарів та не включення і не відображення доходів від такої діяльності з боку позивача, відповідач мав би отримати документальне підтвердження господарських відносин між позивачем та іншими платниками податків, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування повноти їх не відображення в обліку платника податків, якщо такі обставини були б встановлені.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що встановлення відображення в митних деклараціях використання транспорту позивача в господарських операціях третіх осіб є недостатнім та не підтверджує безумовної участі позивача в таких операціях, як і отримання ним відповідного доходу й відповідно несплату податків. До того ж, учасниками справи не заперечувалась наявність укладених договорів оренди автотранспорту позивача, навіть враховуючи надану відповідачем негативну оцінку меті та формальності їх укладення. В свою чергу, проведення вищевказаної зустрічної звірки також підтвердило або спростувало б висновки податкового органу щодо формальності договорів оренди транспорту позивача.

Однак, відповідач не вчинив відповідних дій передбачених Податковим кодексом України для об'єктивного з'ясування вказаних обставин та отримання належної податкової інформації та доказів під час проведення перевірки.

Враховуючи зазначене, окружний суд дійшов правомірного висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків відповідача, що МПП «Паллада» надавало міжнародні транспортно-експедиційні послуги (послуги за перевезення вантажів) іншим суб'єктам господарювання, які не включені до поданої звітності підприємства - рядку 01 Декларації про прибуток «Дохід від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку».

В апеляційній скарзі відповідачем зазначено, що відповідно до аналізу даних бухгалтерського обліку станом на 01.01.2014 року по рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» обліковується кредиторська заборгованість по контрагенту ПП «Престижaвто» у сумі 2 266 423 грн.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що в грудні 2014 року згідно з даними бухгалтерського обліку по контрагенту ПП «Престижaвто» МПП «Паллада» списано на фінансовий результат 740000 грн. кредиторської заборгованості, в грудні 2015 року - списано 307977 грн. на фінансовий результат.

МПП «Паллада» вищезазначену кредиторську заборгованість включено до складу інших операційних доходів, а саме - доходів від списання кредиторської заборгованості.

Взаємовідносини з ПП «Престижaвто» відбувались з вересня 2012 року по 2013 рік за поставлені автомобілі на загальну суму 3287615 грн., в результаті чого у зв'язку із несвоєчасними розрахунками з постачальником виникла кредиторська заборгованість станом на 01.01.2014 року у сумі 2266423 грн.

Відповідно до додатку 5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до Декларації з податку на додану вартість, який міститься в АІС «Податковий блок» МПП «Паллада» формувався податковий кредит від ПП «Престижaвто» за період з вересня 2012 року по грудень 2013 року.

Зокрема, податковим органом вказано, що на порушення п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України МПП «Паллада» не відкориговано податковий кредит по списаній кредиторській заборгованості по контрагенту ПП «Престижaвто» на суму 174662,88 грн. МПП «Паллада» при списанні кредиторської заборгованості по контрагенту ПП «Престижaвто» збільшено фінансові результати діяльності підприємства на 1047977 грн., в тому числі за 2014 рік по рядку ряд.03 «Інші доходи» Декларації про прибуток - збільшено на 740000 грн., за 2015 рік - рядок 01 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» - на 307977 грн.

Кредиторська заборгованість по розрахунках з ПП «Престижaвто» на рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» обліковується із врахуванням податку на додану вартість.

За результатами перевірки відповідачем відкориговано суму податкового кредиту по списаній кредиторській заборгованості ПП «Престижaвто» на суму 174662,88 грн.

Враховуючи зазначене, відповідач робить висновок, що відповідно до вимог п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України доходи МПП «Паллада» підлягають зменшенню на суму податкового кредиту по списаній кредиторській заборгованості ПП «Престижaвто» в розмірі 174 663 грн., отже податок на прибуток підлягає зменшенню на 31439 грн.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що оскільки у п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За таких підстав, якщо платник податків отримав товари, роботи, послуги на підставі договору купівлі-продажу (надання робіт/послуг), посилання відповідача на п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України є безпідставними.

Разом із тим, у п.198.5 ст.198.5 Податкового кодексу України перелічені випадки, коли платник податку на додану вартість повинний нарахувати податкові зобов'язання. Однак, серед підстав, встановлених п.198.5 ст.198.5 Податкового кодексу України немає визначення: "списання простроченої кредиторської заборгованості".

Також, ст.192 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для коригування податкового кредиту. Серед вказаного переліку відсутня така підстава для коригування податкового кредиту, як списання безнадійної кредиторської заборгованості.

Дана норма не регулює операції визнання заборгованості безнадійною. Так, при визнанні заборгованості безнадійною не відбувається зміна компенсації за товари/послуги та у продавця не виникає обов'язку виписати покупцю розрахунок коригування з наступним зменшенням у продавця податкових зобов'язань та зменшенням у покупця податкового кредиту.

Отже, твердження відповідача про необхідність коригування податкового кредиту при списанні безнадійної кредиторської заборгованості суперечить ст.192 Податкового кодексу України. Аналогічну позицію неодноразово було висловлено і Вищим адміністративним судом України, зокрема по справам К/800/32280/16, К/800/51839/15.

Відповідно п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, встановлена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Таким чином, за умови коли ст.192 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для коригування податкового кредиту, платнику податків не потрібно коригувати податковий кредит з податку на додану вартість при списанні кредиторської заборгованості, про що вірно зазначено окружним судом.

Судом першої інстанції також правомірно враховано те, що Білгород-Дністровською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області 19.03.2013 року складено Довідку № 480/15-02/25037369 (Том 3 а.с. 12-22) за результатами документальної позапланової виїзної перевірки МПП «Паллада» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2013 року.

Згідно вказаної Довідки перевіркою не встановлено порушень при відображенні МПП «Паллада» у декларації за грудень 2013 року бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 23416 грн.

Предметом вказаної перевірки, в тому числі була сума податку на додану вартість у розмірі 81616, 67 грн у складі оплати за поставлений товар/надані послуги від ПП «Престиж авто».

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено обґрунтованих підстав нарахування МПП «Паллада» податку на прибуток, натомість правомірність нарахування позивачем податкового кредиту по операціям з поставки транспортних засобів ПП «Престижавто» не спростована податковим органом, а також МПП «Паллада» доведено правомірність включення кредиторської заборгованості до складу інших операційних доходів, а саме - доходів від списання кредиторської заборгованості.

Отже, висновки податкового органу, викладені у акті та апеляційній скарзі про завищення податку на прибуток за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014 р. на 22 000 грн, заниження доходу у сумі 9855800 грн. за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 у сумі 35745928 грн та заниження податку на прибуток у сумі 1774 044 грн не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи, про що правомірно зазначено окружним судом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області від 13.11.2017 року № НОМЕР_1 та від 14.02.2018 року № НОМЕР_2 та наявність підстав для їх скасування.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи та надано вірну оцінку доводам відповідача, викладеним в Акті перевірки від 19.09.2017р. № 000491/15-32-14-09/35452091.

Згідно ч. 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України. Враховуючи те, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги було відстрочено до ухвалення судового рішення, судовий збір у розмірі 49333 грн 50 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом Малого приватного підприємства «Паллада» до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - без змін .

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 49333 (сорок дев'ять тисяч триста тридцять три ) грн 50 коп. на користь Державного бюджету України, стягувач - Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача №6001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.04.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5