Справа № 569/6395/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3706/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОнишкевичаТ.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2019 року у справі за його адміністративним позовом до голови дільничної виборчої комісії виборчої дільниці № 560955 територіального виборчого округу № 152 Мізери Надії Федорівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача окружна виборча комісія територіального виборчого округу № 152 про скасування результатів виборів,

суддя у І інстанції Ковальов І.М.,

час ухвалення рішення 18 год. 44 хв.,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 31березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати результати виборів Президента України від 31 березня 2019 року на виборчій дільниці № 560955 територіального виборчого округу № 152, посилаючись на порушення головою дільничної виборчої комісії виборчої дільниці № 560955 територіального виборчого округу № 152 (далі - ДВК № 152) Мізерою Н.Ф. гарантованого йому статтею 38 Конституції України права на участь в управлінні державними справами, права вільно обирати і бути обраним до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2019 року у справі № 569/6395/19 у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не наведено підстав для визнання ДВК № 152 голосування на виборчій дільниці недійсним, передбачених Законом України «Про вибори Президента України» підстав. Окрім того, голосування на час подачі ОСОБА_2 позову до суду та розгляду справи ще тривало. Тому суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_2 та оскаржив його у апеляційному порядку. При цьому у своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи і таке судове рішення слід скасувати.

Позивач ОСОБА_2 у ході апеляційного розгляду підтримав свої вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання апеляційного суду не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце, що відповідно до приписів частин 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів частини 6 статті 277 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регламентує особливості провадження у справах, пов'язаних із виборами Президента України, рішення, дії чи бездіяльність виборчих комісій, у тому числі рішення Центральної виборчої комісії із встановлення результатів виборів, можуть бути оскаржені у порядку, передбаченому статтею 273 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 273 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність виборчих комісій, комісій з референдуму, членів цих комісій мають суб'єкти відповідного виборчого процесу (крім виборчої комісії), а також ініціативна група референдуму, інші суб'єкти ініціювання референдуму.

Виборець, учасник всеукраїнського референдуму (громадянин України, який має право голосу у відповідних виборах або референдумі) може оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виборчої комісії, комісії з референдуму, членів цих комісій, якщо такі рішення, дія чи бездіяльність безпосередньо порушують його виборчі права або інтереси щодо участі у виборчому процесі чи процесі референдуму (частина 2 статті 273 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2019 року у справі № 569/6291/19, яка була залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2019 року, позивач ОСОБА_2 не був включений у список виборців виборчої дільниці № 560955 територіального виборчого округу № 152 з виборів Президента України.

Такий факт також не заперечувався позивачем ОСОБА_2 і у ході апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не міг у передбаченому Законом України «Про вибори Президента України» порядку реалізувати своє виборче право на цій виборчій дільниці під час проведення виборів Президента України 31 березня 2019 року.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позивач ОСОБА_2 не вправі оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність ДВК № 152 та її членів, оскільки такі безпосередньо не можуть порушувати жодних його виборчих прав або інтересів щодо участі у виборчому процесі через відсутність відповідних правовідносин з позивачем.

Окрім того, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що вимоги позивача ОСОБА_2 про скасування результатів виборів Президента України від 31 березня 2019 року на виборчій дільниці № 560955 територіального виборчого округу № 152 були заявлені ним передчасно, до закінчення голосування та підведення його підсумків.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що за приписами частини 9 статті 273 Кодексу адміністративного судочинства України суд приймає позовну заяву щодо рішення, дії чи бездіяльності виборчої комісії, комісії з референдуму або члена відповідної комісії до розгляду незалежно від сплати судового збору. У разі несплати судового збору на момент вирішення справи суд одночасно вирішує питання про стягнення судового збору відповідно до правил розподілу судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_2 ні при зверненні до суду з адміністративним позовом, ні при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції судовий збір не сплачував і жодних доказів про наявність у нього пільг щодо його сплати не подавав.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено на рівні 1921,00 грн.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1921,00 х 0,4 = 768,40 грн.

Окрім того, згідно із статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 768,40 х 1,5 = 1152,60 грн.

Відтак, на переконання апеляційного суду, з позивача за наслідками вирішення даного публічно-правового спору слід стягнути несплачений при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір.

Керуючись статтями 268, 270, 271, 272, 273, 277, 308, 310, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2019 року у справі № 569/6395/19 - без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір за звернення до суду першої інстанції у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за реквізитами: отримувач коштів УК у м.Рiвному/м.Рiвне/22030101; ; банк отримувача Казначейство України (ЕАП) ; МФО899998; рахунок отримувача 7002; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір за звернення до суду апеляційної інстанції у розмірі 1152 (одна тисяча сто п'ятдесят дві) грн. 60 коп. за реквізитами: отримувач коштів УК у Галиць.рм.Льв./Галицький/22030101; ; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); МФО899998; рахунок отримувача 1057; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко