Справа № 580/144/19
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року справа № 580/144/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі -позивач) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) в якому просить зобов'язати відповідача скасувати вимогу ГУ ДФС у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-60794-17 в сумі 15 819,54 грн.

В обгрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивачу як самозайнятій особі протиправно та незаконно оскільки адвокатську діяльність позивача з 13.07.2015 припинено у відповідності до ст. 32 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Крім того, зазначив що ним у 2015 році було подано до ГУ ДФС у Черкаській області витяг з Єдиного державного реєстру адвокатів про припинення адвокатської діяльності в зв'язку з чим, вважає оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) безпідставною та протиправною а позовну вимогу такою що підлягає до задоволення. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Головного управління ДФС у Черкаській області подав відзив на адміністративний позов в задоволенні якого просив відмовити. В обгрунтування позиції зазначив що у відповідності до інтегрованої картки платника податку, нарахування позивачу здійснено за 2017 рік та 4 квартали 2018 року у розмірі 18276, 72 грн. у зв'язку з чим контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу на підставі даних інформаційної системи ГУ ДФС у Черкаській області. Водночас, за результатами проведеного аналізу даних внесених до Єдиного державного реєстру адвокатів України, позивач 13.07.2015 припинив адвокатську діяльність у відповідності до ст. 32 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" в зв'язку з чим недоїмка з єдиного соціального внеску повністю виключена з облікової картки позивача а оскаржувана вимога вважається відкликаною. На підставі зазначеного, беручи до уваги відсутність у позивача недоїмки з ЄСВ, позовну вимогу вважає не обгрунтованою та такою що не підлягає до задоволення.

21.03.2019 до суду надійшли клопотання представників відповідачів про розгляд справи за їх відсутності.

04.04.2019 ухвалою суду змінено процесуальний статус Головного управління ДФС у Черкаській області з третьої особи на другого відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

25.09.2003 рішенням Черкаської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, ОСОБА_1 надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 126.

13.07.2015 на підставі поданої заяви, рішенням Ради адвокатів Черкаської області згідно п. 1 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» припинено право на заняття адвокатською діяльністю.

18.09.2017 позивач звернувся до контролюючого органу за місцем обліку із заявою про зняття з обліку як платника ЄСВ.

07.11.2018 ГУ ДФС у Черкаській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ №Ф-60794-17 в сумі 15 819,54 грн.

Вважаючи вищевказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку при вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VІ).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VІ, платники єдиного внеску, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Системний аналіз наведених норм права свідчить, що до платників єдиного внеску законодавцем віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до статті 13 Закону №5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону №5076-VI, право на заняття адвокатською діяльністю припиняється шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у разі подання адвокатом заяви про припинення права на заняття адвокатською діяльністю. Таке право припиняється: з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 32, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст.32).

Згідно чч. 5,7 ст. 31 Закону № 5076-VI, припинення права особи на заняття адвокатською діяльністю має наслідком припинення такої діяльності та права особи на участь у роботі органів адвокатського самоврядування. Відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Суд, після детального дослідження письмових доказів у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, при вирішення справи по суті, зазначає наступне.

Судом встановлено, що у відповідності до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, адвокатську діяльність позивача припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" з 13.07.2015 за заявою позивача. Про прийняття вказаного рішення ОСОБА_1 повідомив відповідача, подавши 18.09.2017 до контролюючого органу за місцем обліку заяву про зняття з обліку як платника ЄСВ. Вказаний факт не заперечується представником ГУ ДФС у Черкаській області у відзиві на адміністративний позов.

У зв'язку із зазначеним, позивач з 13.07.2015 не здійснював адвокатську діяльність через відсутність підстав для її здійснення та відповідно не отримував дохід від неї, що свідчить про відсутність обов'язку сплати позивачем єдиного внеску як самозайнятої особи, у розумінні законодавства про зайнятість населення в зв'язку з втратою позивачем статусу самозайнятої особи.

Суд також звертає увагу, що у відповідності до інтегрованої картки платника податку, позивачу здійснено нарахування за 2017 рік та 4 квартали 2018 року, в зв'язку з чим дії ГУ ДФС у Черкаській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ за період в якому адвокатську діяльність позивача припинено є протиправними та такими що порушують вимоги Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

З приводу посилання відповідача, що вимога вважається відкликаною оскільки недоїмка позивача повністю виключена з його облікової картки, суд зазначає що у відповідності до п. 2 ч.6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (затвердженої Наказом МФУ №449 від 20.04.2015), вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

З аналізу вказаного положення суд робить висновок що передумовою для визнання вимоги відкликаною є прийняття органом доходів і зборів рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Оскільки до матеріалів справи відповідачем не надано такого рішення, у суду відсутні підстави вважати її відкликаною.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі позовних вимог у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч.2 ст.9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч.2 ст.9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

На підставі вищевказаного, суд зазначає що позовна вимога про зобов'язання ДФС України скасувати оскаржувану вимогу ГУ ДФС у Черкаській області не підлягає до задоволення, оскільки центральний орган виконавчої влади, у відповідності до положень Податкового кодексу України, наділений повноваженням скасувати рішення контролюючого органу нижчого рівня лише в адміністративному порядку. Правом оскарження вимоги до контролюючого органу вищого рівня позивач скористався, про що свідчить рішення ДФС України про залишення оскаржуваної вимоги без змін а скарги без задоволення. Відтак, суд вбачаючи у діях ГУ ДФС у Черкаській області щодо винесення вимоги, ознаки протиправності, дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-60794-17 в сумі 15 819,54 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Черкаській області (ідентифікаційний код - 39392109) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань