Справа № 826/10070/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2019 року 11:08 № 826/10070/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі: представника позивача - Лайтаренка О.В., представника відповідача - Мельник І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркет Плюс"
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії,-
На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25 березня 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Продмаркет Плюс" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 14-Б, ) з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 176 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Вінниця, вул. Баженова, буд. 24";

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 179 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, буд. 114, корп. 3";

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 182 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Тернопіль, вул. Промислова, буд. 20";

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 189 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 2";

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 190 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Львів, Личаківський район, вул. Польова, буд. 55, літ. М-2";

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 192 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 111";

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 194 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Чернівці, пров. Складський, буд. 13";

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 197 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: Одеська область, с. Усатове, Біляївський район, Київське шосе, 27 Ж".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що жодних документальних доказів на підтвердження наявності підстав для прийняття оскаржуваних наказів, а саме: наявності та/або отримання інформації, яка б свідчила про порушення позивачем вимог законодавства в частині обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, відповідачем не надано, що свідчить про протиправність оскаржуваних наказів.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначає, що в оскаржуваних наказах на проведення перевірок чітко зазначено: «...організувати проведення фактичної перевірки ТОВ «Продмаркет Плюс» з 12.02.2018 тривалістю десять діб з метою дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, виробництва та обігу підакцизних товарів, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, період діяльності, який буде перевірятися: згідно ст.102 ПК України...».

Крім того, в наказі на проведення перевірки, як підставу, зазначено не лише п.20.1 ст.20, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, а й Закон №265 («Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який включає в себе обіг готівки, проведення касових операцій та здійснення розрахункових операцій).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженню та призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні 25 березня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У судовому засіданні 25.03.2019 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 09.02.2018 № 176 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Вінниця, вул. Баженова, буд. 24" посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 12.02.2018 здійснено виїзд за вказаною адресою для проведення фактичної перевірки позивача.

На підставі наказу начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 09.02.2018 №179 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, буд. 114, корп. 3" посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 12.02.2018 здійснено виїзд за вказаною адресою для проведення фактичної перевірки позивача.

На підставі наказу начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 09.02.2018 № 182 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Тернопіль, вул. Промислова, буд. 20" посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 12.02.2018 здійснено виїзд за вказаною адресою для проведення фактичної перевірки позивача.

На підставі наказу начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 09.02.2018 № 189 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 2" посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 12.02.2018 здійснено виїзд за вказаною адресою для проведення фактичної перевірки позивача.

На підставі наказу начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 190 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Львів, Личаківський район, вул. Польова, буд. 55, літ. М-2" посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 12.02.2018 здійснено виїзд за вказаною адресою для проведення фактичної перевірки позивача.

На підставі наказу начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 192 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 111" посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 12.02.2018 здійснено виїзд за вказаною адресою для проведення фактичної перевірки позивача.

На підставі наказу начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 194 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Чернівці, пров. Складський, буд. 13" посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 12.02.2018 здійснено виїзд за вказаною адресою для проведення фактичної перевірки позивача.

На підставі наказу начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 197 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: Одеська область, с. Усатове, Біляївський район, Київське шосе, 27 Ж" посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 12.02.2018 здійснено виїзд за вказаною адресою для проведення фактичної перевірки позивача.

Зі змісту оскаржуваних наказів вбачається, строк проведення перевірки з 12 лютого 2018 року тривалістю 10 діб. Мета проведення перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, виробництва та обігу підакцизних товарів, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв. Період діяльності, який буде перевірятися: згідно ст. 102 Податкового кодексу України.

Вважаючи оскаржувані накази начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 09.02.2018 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із відповідною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених пп. пп. 80.2.1 - 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Тобто, існування хоча б однієї з обставин, передбачених вказаними положеннями Податкового кодексу України, наділяє контролюючий орган правом на проведення фактичної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваних наказах відповідачем було вказано, що контролюючий захід здійснюється на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може бути проведена у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, предметом призначеної на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактичної перевірки можуть бути виключно питання дотримання вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Разом з тим, згідно пп. пп. 80.2.1, 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Таким чином, фактична перевірка дотримання платниками податків законодавства у сфері розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, може бути проведена податковим органом на підставі пп. 80.2.1 п. 80.2 ст. 80 або пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Проте, в оскаржуваних наказах підставою для фактичної перевірки позивача визначено пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, у той час як в якості предмету перевірки зазначені правовідносини, право на перевірку яких набуває контролюючий орган за наявності підстав, передбачених пп. пп. 80.2.1, 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Тобто, у даному випадку, окреслений в оскаржуваному індивідуальному акті предмет перевірки не відповідає визначеній в останньому підставі для її проведення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не набув право на проведення фактичної перевірки позивача з метою дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, виробництва та обігу підакцизних товарів, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв.

Водночас, посилання позивача на відсутність інформації, яка могла слугувати підставою для проведення перевірки, суд оцінює критично, оскільки, як вбачається зі змісту пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів на виконання своїх функцій.

Так, однією з функцій Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби як органу Державної фіскальної служби України є здійснення контролю за обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів запобігання та виявлення порушень законодавства у цій сфері шляхом проведення фактичних перевірок, а отже відповідач має право проводити фактичні перевірки відповідних суб'єктів господарювання за умови прийняття оформленого наказом рішення керівника контролюючого органу.

Порядок проведення фактичної перевірки визначений ст. 80 Податкового кодексу України та здійснюється без попередження платника податків (особи) на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом.

Згідно з п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Керуючись п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Тобто, одним з обов'язкових реквізитів наказу про проведення перевірки є період діяльності, який буде перевірятися.

Судом встановлено, що в оскаржуваних наказах зазначено, що період діяльності, який охоплюється перевіркою, визначається ст. 102 ПК України.

Приписи п. 102.1 ст. 102 ПК України визначають, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Разом з тим, виключно відсилання відповідача до ст. 102 ПК України з метою визначення періоду діяльності позивача, який охоплюється предметом перевірки, суд вважає недостатнім для ідентифікації цього періоду. Як випливає зі змісту вказаної статті, період тривалістю 1095 днів має декілька початкових дат, що, у свою чергу, унеможливлює та суттєво ускладнює розуміння платником податків чіткої темпоральної межі контролюючого заходу. Крім того, у своїй постанові від 11.09.2018 у справі № 826/14478/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначення у наказі на перевірку лише ст. 102 Податкового кодексу України є недостатнім для виникнення у платника податків відчуття правової визначеності при здійсненні податковим органом контролю відносно нього.

У справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню як такі, що прийняті без урахування вимог Податкового кодексу України в частині підстав призначення фактичної перевірки та необхідності зазначення у ньому періоду діяльності підприємства, який охоплюється контролюючим заходом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 77, 139, 143, 243-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркет Плюс" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 14-Б, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 176 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Вінниця, вул. Баженова, буд. 24".

3. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 179 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, буд. 114, корп. 3".

4. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 182 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Тернопіль, вул. Промислова, буд. 20".

5. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 189 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 2".

6. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 190 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Львів, Личаківський район, вул. Польова, буд. 55, літ. М-2".

7. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 192 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 111".

8. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 194 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: м. Чернівці, пров. Складський, буд. 13".

9. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 197 від 09.02.2018 "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ПРОДМАРКЕТ ПЛЮС" (код 39896873) за адресою: Одеська область, с. Усатове, Біляївський район, Київське шосе, 27 Ж".

10. Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркет Плюс" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 14-Б, ) судові витрати у розмірі 14 096,00 грн. (чотирнадцять тисяч дев'яносто шість гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 квітня 2019 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа