Справа № 826/15240/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року Справа № 826/15240/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до управління Державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції

у Київській області,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського

нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна,

про визнання бездіяльності протиправною,

визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна, про:

- визнання протиправною бездіяльності державного виконавця УДВС ГУЮ у Київській області Венгель Ю.Ю. щодо не надіслання ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.12.2014 р. № 45886477 (рекомендованим листом з повідомленням про вручення), постанови від 19.12.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 45886477, постанови про стягнення виконавчою збору від 16.03.2015 р. у виконавчому провадженні № 45886477;

- визнання протиправними та скасування постанов державною виконавця УДВС ГУЮ у Київській області Венгель Ю.Ю. про відкриття виконавчого провадження від 19.12.2014 р. № 45886477, про стягнення виконавчого збору від 16.03.2015 р. у виконавчому провадженні № 45886477; від 19.12.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 45886477;

- зняття арешту з усього нерухомого майна позивача та заборони його відчуження, який був накладений постановою відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області від 19.12.2014 р. у виконавчому провадженні № 45886477, запис про обтяження у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8383178.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2019 року адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваних позивачем постанов діяв у чіткій відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», який був чинним на той час, та в межах наданих йому повноважень.

Крім того, апелянт зазначає, що документація ВДВС за 2015 рік знижена відповідно до порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженим наказом від 25.12.2008 р. № 2274/5, тому надані до суду матеріали виконавчого провадження було відновлено з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, а також, що відновити реєстри відправки виконавчих документів на теперішній час неможливо, оскільки термін їх зберігання становить 1 рік і вже збіг.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів апелянта повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником земельної ділянки площею 0,2 га за кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 03.06.2014 р. заборгованість позивача за кредитним договором, укладеним з ПАТ КБ «Надра», складала 378 922,07 США в еквіваленті в гривні 4 483 901,18 грн.

08.08.2014 р. приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. було видано виконавчий напис № 6241, за яким позивач є боржником, ПАТ КБ «Надра» - стягувачем, передбачено звернення стягнення на вищевказану земельну ділянку та зазначено суму заборгованості позивача перед банком 4 483 901,18 грн.

17.12.2014 р. до відповідача надійшов вказаний виконавчий напис нотаріуса та відповідна заява про примусове виконання.

19.12.2014 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Київській області на підставі та на виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 45886477, якою позивачу як боржнику надано 7-ми денний строк для самостійного виконання.

Також 19.12.2014 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинним на той час, накладено арешт на все майно боржника.

14.01.2015 р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 45886477, якою доручено ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області здійснити перевірку інформації щодо наявності відповідного майна боржника, здійснити його опис та арешт, про що скласти відповідний акт.

16.03.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчою збору ВП № 45886477, якою з позивача стягнуто виконавчий збір у розмірі 448 390,11 грн. через невиконання ним в добровільному порядку у 7-ми денний строк виконавчого напису нотаріуса від 08.08.2014 р. № 6241.

17.03.2015 р. державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 45886477 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

26.03.2015 р. державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 47035314 з виконання постанови від 16.03.2015 р. № 45886477 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 448 390,11 грн.

23.04.2015 р. державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинним на той час, накладено арешт на все майно позивача як боржника у ВП № 47035314.

12.05.2015 р. державним виконавцем прийнято постанову про розшук майна боржника.

31.07.2015 р. ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повторно звернувся до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса № 6241.

30.06.2016 р. головним державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, якою на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинним на той час, повернуто постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.03.2015 р. № 45886477.

16.08.2018 р. при отримані інформації з Державного реєстру речових прав позивачу стало відомо, що на все його нерухоме майно 14.01.2015 р. накладено арешт на підставі постанови відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Київській області від 19.12.2014 р. у ВП № 45886477.

У зв'язку з неотриманням постанов державного виконавця та відсутністю відомостей про виконавче провадження № 45886477 від 19.12.2014, представник позивача звернувся до УДВС ГТУЮ в Київській області з метою отримання інформації, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та зняття арешту.

Листом від 28.08.2018 р. № 45886477 відповідач повідомив позивача про наявність відповідного виконавчого провадження, підстави його відкриття та рішення, прийняті державним виконавцем у ході його здійснення.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не надіслання йому постанов від 19.12.2014 р. про відкриття ВП № 45886477 та про арешт майна, постанови від 16.03.2015 р. про стягнення виконавчого збору, а також вважаючи зазначені постанови протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не було вжито всіх необхідних дій для повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, не встановлено обставин щодо отримання боржником відповідної постанови, а також з того, що не отримання позивачем ані постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.12.2014 р., ані всіх інших постанови державного виконавця, виключало можливість здійснення ним самостійного виконання рішення чи реалізації права на його оскарження та свідчать про порушення відповідачем вимог законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів частково погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1, 3 статті 27 Закону № 606-XIV визначено, що в разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 31 Закону № 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У ч.ч. 1-4 ст. 57 Закону № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено безумовний обов'язок державного виконавця відкрити виконавче провадження в разі надходження виконавчого документу та повноваження державного виконавця накласти арешт на все майно боржника.

Разом з тим, постанови, які приймаються державним виконавцем у межах виконавчого провадження, підлягають обов'язковому направленню сторонам виконавчого провадження, що в наступному є передумовою для вирішення питання щодо невиконання боржником покладених на нього обов'язків у межах наданого йому строку для добровільного виконання та, відповідно, для стягнення з нього виконавчого збору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів, які б підтверджували, що позивачу направлялися і були ним отримані копії постанов від 19.12.2014 р. про відкриття виконавчого провадження, арешт майна та від 16.03.2015 р. про стягнення з нього виконавчого збору.

При цьому, доводи апелянта про те, що реєстри відправки позивачу виконавчих документів за 2014-2015 рр. на теперішній час надати неможливо, оскільки термін їх зберігання становить 1 рік та вже збіг, апеляційний суд приймає до уваги, але зазначає, що постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб'єкта владних повноважень (ч. 2 ст. 77 КАС України) і в даному випадку саме відповідач повинен довести, що позивач був належним чином обізнаний з приводу вищезазначених обставин. Однак, таких доказів суду не надано, а згідно з вимогами ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тому у жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача з приводу ненадіслання позивачу постанов від 19.12.2014 р. про відкриття виконавчого провадження № 45886477, про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 45886477 та постанови від 16.03.2015 р. про стягнення виконавчою збору у виконавчому провадженні № 45886477.

Разом з тим, відсутність доказів обізнаності позивача щодо відкриття стосовно нього як боржника виконавчого провадження № 45886477 та отримання ним копії відповідної постанови від 19.12.2014 р. виключає наявність достатніх правових підстав вважати, що він мав реальну практичну можливість виконати свої обов'язки як боржник у ВП № 45886477 у межах 7-ми денного строку, наданого йому державним виконавцем для добровільного виконання.

Наведені обставини, у свою чергу, виключають підстави для стягнення з позивача виконавчого збору та вказують на протиправність і передчасність постанови державного виконавця від 16.03.2015 р. про стягнення з позивача виконавчою збору у виконавчому провадженні № 45886477 та необхідність її скасування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення адміністративного позову в цій частині позовних вимог.

При цьому, доводи апелянта щодо правомірності дій державного виконавця та дотримання ним вимог законодавства при винесенні зазначеної постанови від 16.03.2015 р. колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене та до уваги не приймає.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надіслання позивачу копій вищезазначених постанов державного виконавця та щодо визнання протиправною і скасування постанови від 16.03.2015 р. про стягнення з позивача виконавчою збору у виконавчому провадженні № 45886477 прийнято за повного встановлення обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 316 КАС України в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, перевіряючи оскаржуване рішення суду в іншій частині, щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанові від 19.12.2014 р. про відкриття виконавчого провадження та арешт майно і про зняття арешту, судова колегія звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.12.2014 р. була прийнята державним виконавцем на підставі заяви стягувача від 17.12.2014 р. для виконання виконавчого напису нотаріуса від 08.08.2014 р., відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV, якою за наведених обставин на державного виконавця покладено обов'язок відкрити виконавче провадження. Тобто, іншої альтернативної поведінки не передбачено.

Постанова від 19.12.2014 р. про накладення арешту на майно боржника (позивача) та заборони його відчуження також прийнята державним виконавцем на підставі вказаної заяви стягувача від 17.12.2014 р. для виконання виконавчого напису нотаріуса від 08.08.2014 р. та у зв'язку з відкриттям відповідного виконавчого провадження, що відповідає приписам ст. 57 Закону № 606-XIV, якою, крім іншого прямо передбачено можливість накладення арешту на все майно боржника.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що у вказаній постанові про арешт майна, крім іншого, міститься застереження, що арешт накладається на все майно позивача, але в межах суми звернення стягнення 4 483 901,18 грн., тобто кредитної заборгованості за виконавчим написом нотаріуса від 08.08.2014 р. № 6241.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави вважати, що вказані постанови від 19.12.2014 р. прийняті державним виконавцем з порушенням вимог законодавства, що зумовлює відсутність підстав й для знаття відповідного арешту майна.

Водночас, жодних інших правових підстав для зняття арешту майна боржника апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відсутність доказів направлення позивачу спірних постанов державного виконавця від 19.12.2014 р. не надає достатніх підстав для визнання їх протиправними і скасування та/або для зняття арешту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині позовних вимог та вважає, що судом першої інстанції при їх вирішенні було неправильно застосовано вищенаведені норми матеріального права, зокрема ст.ст. 25, 57 Закону № 606-XIV, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині вимог та, відповідно до ст. 317 КАС України, є правовою підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Отже, апеляційна скарга Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними і скасування постанов державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. від 19.12.2014 р. про відкриття виконавчого провадження № 45886477 та про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, та про зняття арешту з усього нерухомого майна позивача та заборони на його відчуження, накладеного постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.12.2014 р. у виконавчому провадженні № 45886477, запис про обтяження у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8383178 - скасувати, а в задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог - відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними і скасування постанов державного виконавця управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.12.2014 р. про відкриття виконавчого провадження № 45886477 та про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, та про зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_3 та заборони на його відчуження, накладеного постановою відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.12.2014 р. у виконавчому провадженні № 45886477, запис про обтяження у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8383178 - скасувати, а в задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 03 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: