Справа № 807/4537/13-а
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2019 рокум. Ужгород№ 807/4537/13-а

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

за участі представників позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

відповідач - Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області - представник - Токар Марина Василівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Розгляд даної справи здійснено за правилами загального позовного провадження із врахуванням відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду відповідно до вимог КАС України, у редакції, що діяв до 15 грудня 2017 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, якою просив: "1. Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення № від 16 грудня 2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110732,40 грн. за основним платежем та 28193,10 грн. за штрафними санкціям; 2. Визнати протиправним рішення № від 16 грудня 2013 року, яким донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 95862,67 грн. за основним платежем та 4793,13 грн. за штрафними санкціями; 3.Визнати протиправним податкове повідомлення рішення № від 16 грудня 2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 30226 грн. за основним платежем та 7015,75 грн. за штрафними санкціями; 4.Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 458,80 грн.."

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року, щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011року по 31 грудня 20120 року, за результатами якої було складено акт № 1807/07-01-17-02/НОМЕР_4 від 28 листопада 2013 року. За наслідками проведеної перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16 грудня 2013 року: за № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110732,40 грн. за основним платежем та 28193,10 грн. за штрафними санкціями; за № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 30226 грн. за основним платежем та 7015,75 грн. за штрафними санкціями та рішення № від 16 грудня 2013 року, яким донараховано позивачу єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 95862,67 грн. за основним платежем та 4793,13 грн. за штрафними санкціями. Позивач вважає, що вищевказані податкові повідомлення-рішення та рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки висновки відповідача про заниження позивачем сум податкових зобов'язань не відповідають дійсності і є протиправними. Крім того, стверджує, що позивачем не було занижено доходи від господарської діяльності, пов'язаної з наданням послуг транспортного експедирування, а господарські операції з придбання паливно-мастильних матеріалів носили реальний товарний характер та були спрямовані на настання правових наслідків.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з наступним. Перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем податкового законодавства в частині визначення оподатковуваного доходу та податкового зобов'язання по податку на додану вартість, а також встановлено порушення в частині нарахування та сплати єдиного внеску. Для проведення перевірки дохідної частини позивача використані первинні документи, відомості стосовно доходів, наявні в інформаційних фондах Міндоходів України, виписки банку коштів по рахункам, надані позивачем в повному обсязі в хронологічному порядку. Відповідно до статті 177 пункту 177.2 Податкового Кодексу України валовим доходом підприємця є виручка у грошовій та натуральній формі. Тобто, діє касовий метод, згідно з яким у підприємця виникає виключно за фактом одержання коштів або іншої натуральної оплати. Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності при отриманні доходів від здійснення підприємницької діяльності до оподатковуваного доходу включають фактично одержаний протягом календарного року дохід, податкове зобов'язання відбувається виключно в результаті фактичного отримання доходу в грошовій або натуральній формі, але не в момент його нарахування і не за першою з подій, тобто фізичні особи - підприємці формують доходи за у "касового методу" - отримання коштів. Перевіркою встановлено, що позивач у періоді, що охоплений перевіркою, отримував від надання транспортно-експедиторських послуг, які здійснювались за договорами транспортного експедирування, відповідно до яких одна сторона - ФОП ОСОБА_1 зобов'язувався за плату і за рахунок другої сторони (клієнтів) організовував виконання договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, а також отримував доходи від транспортних послуг вантажного перевезення, однак позивач від здійснення операцій з послуг транспортного експедирування до складу загального оподатковуваного доходу у 2011-2012 роках включив лише частину коштів від контрагентів - замовників, які поступили на розрахункові, а не всі кошти, що надійшли на розрахункові рахунки від контрагентів - замовників при транспортно-експедиційних послуг. Крім того у 2011 році позивач не вів облік витратної частини, в результаті чого перевіркою було визначено розмір фактично понесених витрат на підставі первинних документів наданих для перевірки.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався (оголошувалась перерва) у зв'язку з існуванням на те об'єктивних законодавчо встановлених підстав. Також у зв'язку із призначенням судової експертизи розгляд справи зупинявся.

Під час розгляду справи по суті представники позивача позов підтримали повністю, просили суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Згідно відомостей з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1, здійснив державну реєстрацію підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем 03 листопада 1994 року, з основним видом економічної діяльності 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (Т. 1 а.с. 20).

Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_6 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року, щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011року по 31 грудня 20120 року, за результатами якої було складено Акт № 1807/07-01-17-02/НОМЕР_4 від 28 листопада 2013 року (Т.1 а.с.а.с. 27-46).

Як вбачається із вказаного акту перевірки відповідачем були встановлені порушення ФОП ОСОБА_1, зокрема: Розділу VI статті 16 пункту 16.1 підпункту 16.1.2, статті 177 пункту 177.10, статті 177 пункту 177.2 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755- VI, із змінами та доповненнями, донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік в сумі - 69532,32 грн., за 2012 рік сумі - 41200,08 грн.; розділу IV статті 176 пункту 176.2 підпункту "б" Податкового кодексу за неподання розрахунку за формою 1 ДФ за І-ІV квартали 2011 р. та І-ІV квартали 2012 року за ознакою доходу "157" (дохід самозайнятої особи); Розділу III статті 8 пункту 11, статті 6 частини 1 пункту 2, статті 7 частини 2 пункту 1, Закону України "Пі збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010р. №2464-VI, донараховано єдиного внеску в сумі 95862,67 грн., в тому числі: за 2011 рік в сумі 54177,49 грн., за 2012 рік в сумі 41685,18 грн.; статті 187 пункту 187.1, статті 198 пункту 198.1, статті 198 пункту 198.3, статті 200 пункту 200.3 пункту 200.1 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов'язання та завищення податкового кредиту, донараховано податку на додану вартість в сумі 37826 грн., в тому числі за травень 2011 року в сумі 3327 грн., за червень 2011 року в сумі 1292 грн., за липень 2011 року в сумі 3817 грн., за серпень 2011 року в сумі 1827 грн. за вересень 2011 року в сумі 2021 грн., за жовтень 2011 року в сумі 7650 грн., за листопад 2011 року в сумі 3570 грн. за грудень 2011 року в сумі 1000 грн., за січень 2012 року в сумі 298 грн., за березень 2012 в сумі 2654 грн., за квітень 2012 року в сумі 83 грн., за травень 2012 року в сумі 64 грн. червень 2012 року в сумі 1651 грн., за липень 2012 року в сумі 416 грн., за серпень 2012 року 1794 грн., за вересень 2012 року в сумі 302 грн., за жовтень 2012 року в сумі 2681 листопад 2012 року в сумі 3040 грн., за грудень 2012 року в сумі 339 грн. та виключено суму податку на додану вартість, що підлягала включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в сумі 25473 грн., в тому числі за серпень 2011 року в сумі 591 грн., за жовтень 2011 року в сумі 860 грн.; за грудень 2011 року в сумі 487 грн., за березень 2012 року в сумі 602- грн., за серпень 2012 року в сумі 7316 грн., за жовтень 2012 року в сумі 4680 грн. за грудень 2012 року в сумі 5515 грн.; Розділу III статті 160 пункту 160.1, статті 160 пункту 160.5 Податкового кодексу України донараховано до сплати податку з доходів нерезидентів за 2011 рік в сумі - 624,96 грн..

06 грудня 2013 року позивачем до контролюючого органу було подано заперечення на вказаний акт перевірки від 28 листопада 2013 року (Т. 1 а.с.а.с. 47-54).

13 грудня 2019 року Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області листом № 3171/М/07-01-17-02, позивача було повідомлено, зокрема, що викладенні позивачем факти в запереченні частково спростовують висновки викладені в акті перевірки від 28 листопад 2013 року, а тому були внесені зміни до вказаного акту (Т. 1 а.с.а.с.55-68).

За наслідками висновків акту перевірки відповідачем було прийнято:

податкове повідомлення-рішенням від 16 грудня 2013 року за № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110 732, 40 грн. за основним платежем та 28193,10 грн. за штрафними санкціями (Т. 1 а.с.а.с. 21, 22);

податкове повідомлення-рішення від 16 грудня 2013 року № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 30 226 грн. за основним платежем та 7 015, 75 грн. за штрафними санкціями (Т.1 а.с.а.с. 23, 24);

рішення № від 16 грудня 2013 року, яким донараховано позивачу єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 95 862, 67 грн. за основним платежем та 4 793, 13 грн. за штрафними санкціями (Т. 1 а.с.а.с. 25, 26).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України).

Як вбачається зі змісту наявного у матеріалах даної справи Акту перевірки № 1807/07-01-17-02/НОМЕР_4 від 28.11.2013 року Відповідачем зроблено висновок про те, що Позивачем фактично понесені витрати за 2011 рік у розмірі 891858,60 грн., за 2012 рік у розмірі 836774,84 грн. та, як наслідок, позивачем занижені витрати за 2011 рік на суму 587311,04 грн. та завищені витрати за 2012 рік на суму 195648,51 грн.

Зокрема відповідачем зроблено висновок щодо безпідставності включення позивачем до витрат суму 438798,83 грн. (в тому числі за 2011 рік - 243150,26 грн. за 2012 рік - 195648,51 грн.) по придбанню паливно-мастильних матеріалів.

Позивач зазначає, що крім витрат у розмірі 243150,26 гри., що понесені ним у 2011 році на придбання паливно-мастильних матеріалів, ним додатково понесені витрати за 2011 рік на суму 1023580,52 грн., в той час як відповідачем в Акті перевірки зазначено лише суму 891858,60 грн. (розбіжність складає 131721,92 грн.).

Як вбачається з аналізу витрат 2011 року, відповідачем не включені витрати позивача на розрахунково-касове обслуговування, поштову кореспонденцію та канцтовари, а також витрати по господарських операціях позивача з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_9, фірмою "Szumi kft", ПП "Фірма Фламінго", ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, ФОП ОСОБА_16.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат у 2011 році на суму 1023580,52 грн. (крім витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів) позивач підтверджує наступними первинними документами: актами приймання-передачі виконаних робіт (послуг), накладними, платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Аналогічно, крім витрат у розмірі 195648,51 грн., понесених позивачем у 2012 році на придбання паливно-мастильних матеріалів позивач зазначає, що додатково понесені ним витрати за 2012 рік складають суму 909577,29 гри., в той час як відповідачем в Акті перевірки зазначено лише суму 836774,84 грн. (розбіжність складає 72802,45 грн.).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат у 2012 році на суму 909577,29 грн. (крім витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів) позивач підтверджує наступними первинними документами: актами приймання-передачі виконаних робіт (послуг), міжнародними автомобільними накладними CMR та платіжними дорученнями (додаються до матеріалів даної справи).

У відповідності до статті 86 пункту 86.10 Податкового кодексу України, в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.

Отже, при проведенні перевірки контролюючий орган зобов'язаний визначити достовірну суму доходів і витрат, а також податкових зобов'язань платника податку, а у випадку, якщо які-небудь витрати не враховуються, то про такі факти необхідно зазначити в акті перевірки із відповідним посиланням на норми податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за № 395 від 14 березня 2013 року, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Проте, в порушення вищезазначених приписів законодавства, відповідачем у акті перевірки № 1807/07-01-17-02/НОМЕР_4 від 28 листопада 2013 року чітко та детально не описано розмір фактично понесених позивачем витрат за період, охоплений перевіркою, а також не зазначено первинних документів, на підставі яких відповідачем були встановлені розміри загальних оподатковуваних доходів і витрат позивача за 2011-2012 роки.

А відтак, висновки контролюючого органу, що зафіксовані в акті перевірки № 1807/07-01-17-02/НОМЕР_4 від 28 листопада 2013 року, щодо понесених позивачем витрат у 2011 та 2012 роках не відтворюють фактичний стан речей.

Як зазначалося вище, за наслідками висновків акту перевірки відповідачем було прийнято: податкове повідомлення-рішенням від 16 грудня 2013 року за № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 110732, 40 грн. за основним платежем та 28193,10 грн. за штрафними санкціями (Т. 1 а.с.а.с. 21, 22); податкове повідомлення-рішення від 16 грудня 2013 року № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 30226 грн. за основним платежем та 7015,75 грн. за штрафними санкціями (Т.1 а.с.а.с. 23, 24); рішення № від 16 грудня 2013 року, яким донараховано позивачу єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 95862,67 грн. за основним платежем та 4793,13 грн. за штрафними санкціями (Т. 1 а.с.а.с. 25, 26). Прийняті відповідачем акти індивідуальної дії містять посилання як на підставу прийняття акт перевірки № 1807/07-01-17-02/НОМЕР_4 від 28 листопада 2013 року.

Таким чином акт перевірки № 1807/07-01-17-02/НОМЕР_4 від 28 листопада 2013 року не відповідає вимогам, що ставляться до такого законодавством України, зокрема статтею 86 пунктом 86.10 Податкового кодексу України та пунктом 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за № 395 від 14 березня 2013 року.

Аналізуючи висновки, що зазначені у висновку експерта від 27 червня 2017 року № 23/441 (Т. 18 а.с.а.с. 1-19) Закарпатський окружний адміністративний суд вважає зауважити таке. Крім іншого, судовий експерт у висновках, а саме у пункті "5" зазначив, що сума загального оподаткованого доходу ФОП ОСОБА_1 у 2012 році згідно первинних документів та банківських виписок складає -3677,64 грн.. У наступному пункті "6" судовий експерт зазначає, що сума витрат, пов'язаних з отриманням доходу ФОП ОСОБА_1 у 2012 році становить 1168324,89 грн..

У відповідності до статті 177 пункту 177.2 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З аналізу вказаної норми резюмується, що загальний оподаткований дохід не може становити "мінусовий" результат як зазначено судовим експертом. Своє твердження щодо отримання позивачем у 2012 році загального оподаткованого доходу із "мінусовим" значенням сам же експерт спростовує шостим пунктом висновків, де зазначає, що сума витрат, пов'язаних з отриманням доходу ФОП ОСОБА_1 у 2012 році становить 1168324,89 грн..

Таким чином при вирішенні спору судом не враховуються висновки експерта в цілому, оскільки носять суперечливий характер.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до статті 2 частини 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 КАС України.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Європейський суд з прав людини визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у розмірі 10000 гривень суд зауважує наступне.

На підтвердження понесених судових витрат у розмірі 10000 гривень позивачем надано суду договори про надання консультативних та представницьких послуг від 24 березня 2014 року та від 18 листопада 2016 року; договір про надання юридичних послуг від 25 грудня 2013 року (Т. 18 а.с.а.с. 122-125, 127, 128), а також фінансові документи: квитанції та платіжні доручення на загальну суму 14200 гривень (Т. 18 а.с.а.с. 123, 129-136).

Проаналізувавши вказані договори та фінансові документи Закарпатський окружний адміністративний суд резюмує, що позивачем були укладені зазначені договори із ФОП ОСОБА_3, ТОВ "Маестро Консалтинг", в особі керівника ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_17.Вказані суб'єкти господарювання отримали кошти, що зазначені у фінансових документах загальним розміром 14200 гривень. Крім того, Приватний підприємець ОСОБА_7 отримав від позивача 5000 гривень (Т. 18 а.с.а.с. 133, 134).

У відповідності до статті 16 частин 1 та 2 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 132 частин 1 та 3 пункту 1 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

У відповідності до статті 139 частини 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до статті 134 частини 1 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Аналізуючи вказані норми суд зазначає, що у випадку понесення витрат стороною на правничу допомогу, яка надається, на теперішній час, виключно адвокатом, то лише у цьому випадку відповідна сторона має право претендувати на відповідний розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Із наданих суду договорів, про які зазначалось вище, судом резюмується, що такі укладалися між позивачем та особами, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці, а також юридична особа, а відтак у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Згідно із статтею 139 частини 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 458,80 грн.

Керуючись статтями 139, 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 10-а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 16 грудня 2013 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 16 грудня 2013 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 грудня 2013 року № .

Стягнути з Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 10-а, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 458,80 (чотирьохсот п'ятдесяти восьми гривень 80 копійок) грн..

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 29 березня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 08 квітня 2019 року.

СуддяС.Є. Гаврилко