Справа № 810/1890/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року № 810/1890/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом самозайнятої особи ОСОБА_1 до Бориспільської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Самозайнята особа ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бориспільської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 15.04.2016 на суму 88677,66 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Д" № від 15.4.2016 на суму 8765,85 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 15.04.2016 на суму 34649,97 грн. за основним платежем, 17324,55 грн. - штрафними санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 15.04.2016 на суму 152505,65 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 15.4.2016 на суму 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 15.4.2016 на суму 510,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4У від 31.03.2016 на суму 34649,07 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3У від 31.03.2016 на суму 135722,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваних рішень. Так, позивач, зокрема, зазначає, що твердження зазначені в акті перевірки, на підставі якого були прийняті оскаржувані рішення, не відповідають дійсності, оскільки перевірку розпочато без його присутності; перевірка проведена поза межами позовної давності,- визначення сум грошових зобов'язань здійснено контролюючим органом з порушенням строку в 1095 днів, що передують року перевірки (перевірка проводилась в 2016 році за період з 2012 по 2014); ревізор інспектор не зупинив проведення перевірки та не надав 90 днів на відновлення первинної документації, яку було вкрадено з автомобілю; дохід ФОП ОСОБА_1 був сплачений не як найманому працівнику а як фізичній особі - підприємцю на підставі договору про надання послуг. Позивач стверджує, що всі його витрати як самозайнятої особи повністю пов'язані з його професійною діяльністю та підтверджені відповідними документами, як наслідок - відображені в звітності. Вказує, що Узагальнююча податкова консультація ДПС від 24.12.2012 №1185 не є нормативним актом та не може використовуватись в якості доказу законності або незаконності дій суб'єкта господарювання, а зазначений в акті перевірки перелік витрат нотаріусів не є вичерпним, оскільки не затверджений на законному рівні.

Відповідач позову не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що податкові повідомлення-рішення є правомірними і підстави для їх скасування відсутні, тому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.06.2016 провадження у справі зупинено відповідно до вимог статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 провадження у справі поновлено, визначено що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Про дату, час та місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

У призначений день і час сторони до суду не з'явились: позивач надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності; відповідач до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин суд, на підставі частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив здійснювати подальший розгляд справи за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області. Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7452.

З 03.03.2016 по 17.03.2016 Бориспільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності самозайнятої особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і військового збору за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої було складено акт №60/17-.

Як убачається з акта, перевіркою були виявлені порушення наступних вимог законодавства:

- п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України, в результаті чого ОСОБА_1 було занижено оподатковуваний (чистий) дохід в розмірі: за 2012 рік в сумі - 254228,80 грн.; за 2013 рік - 128170,74 грн.; за 2014 рік - 38951,71. Відповідно до п. 167.1 ст. 167, п. 178.2 ст. 178 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за наслідками проведеної перевірки, визначений у сумі 70942,12 грн., у т.ч. за 2012 рік в сумі 43004,30 грн., за 2013 рік - 21559,63 грн., за 2014 рік - 6378,19 грн.

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого визначено суму Єдиного соціального внеску у загальному розмірі 135722,53 грн., у т.ч. за 2012 рік на суму 77731,13 грн., за 2013 рік на суму 44475,25 грн. та за 2014 рік на суму 13516,25 грн.

- п. 4.1 ст. ІV, абз. 2 пп.1 п. 1 ст. 4, пп. 1 п. 1 ст. 7 та п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»,- із нарахованої та виплаченої заробітної плати працівника за січень - червень 2013 року ОСОБА_1 не нараховано Єдиний соціальний внесок на заробітну плату 36,76% - 31558,47 грн. із заробітної плати 3,6% донараховано єдиний соціальний внесок в сумі 3090,60 грн.

- пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 пп. 163.2.1 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 п. 168 ст. 168 Податкового кодексу України, встановлено не нарахування та не перерахування податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати працівника за січень - червень 2013 року по 1 особовому рахунку, донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 12926,01 грн.

- п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України,- ОСОБА_1 не подано та не повідомлено про суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичним особам - підприємцям в податкових розрахунках форми №1-ДФ за оплачений товар та послуги за 1-4 квартали 2013 та 1-4 квартали 2014 років.

- п. 44.1 п. 44.3 ст. 44, п. 176.1 - а ст. 176, п. 178.6 ст.178 Податкового кодексу України,- ОСОБА_1 не забезпечено зберігання документів пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань на підставі первинних документів, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством та не ведення обліку доходів і витрат.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем були винесені наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 70942,12 грн. та 17735,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 12926,01 грн. та 8765,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 15.04.2016, яким позивачу нараховані штрафні санкцій у розмірі 17324,55 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 15.04.2016, яким позивачу нараховані штрафні санкцій у розмірі 16783,02 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 №, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкцій у розмірі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2016 №, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкцій у розмірі 510,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-4У від 31.03.2016 на суму 34649,07 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-3У від 31.03.2016 на суму 135722,63 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, рішень та вимог, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Права контролюючого органу визначені статтею 20 Податкового кодексу України, підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 якої встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підстави, порядок, а також права та обов'язки контролюючого органу і платника податків при проведенні перевірок врегульовано розділом 8 «Перевірки» Податкового кодексу України.

Положеннями пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

За змістом пунктів 77.1 та 77.2 статті 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Пункт 77.4 статті 77 Податкового кодексу України встановлює, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Статтею 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже, у податковому законодавстві чітко вказано підстави та передумови до проведення перевірки, відсутність (не виконання) яких позбавляє контролюючий орган права на призначення і проведення перевірки.

У випадку ініціювання планової виїзної перевірки такими умовами є включення відповідного платника податків до плану-графіку документальних виїзних перевірок, видання контролюючим органом наказу про проведення планової виїзної перевірки, вручення платнику податків не пізніше ніж за 10 днів до початку перевірки наказу та повідомлення про перевірку.

Судом встановлено, що рішення про проведення планової виїзної документальної перевірки особи, що провадить незалежну професійну діяльність приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і військового збору за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 оформлене наказом Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області від 22.02.2016 №67.

Відповідно до констатуючої частини наказу, його видано на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом другим розпорядчої частини наказу від 22.02.2016 №67 перевірку наказано провести з 03.03.2016 протягом 10 робочих днів.

На підставі наказу від 22.02.2016 №67 Бориспільською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області видано повідомлення від 22.02.2016 №3, зі змісту якого слідує, що Бориспільською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу №67 від 22.02.2016 буде проведено з 03 березня 2016 року документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_1 за адресою: місто Бориспіль, вул. Котляревського, 2.

Цим же повідомленням платника податків попереджено про необхідність забезпечення надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій, зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри бухгалтерського обліку, а також первинні та інші документи.

Як встановлено судом, копії наказу та повідомлення про перевірку ОСОБА_1 направлено рекомендованою поштовою кореспонденцією 22 лютого 2016 року на адресу: « 08325, АДРЕСА_1», що підтверджується копією квитанції про підтвердження відправлення, та отримано, останнім, 26.02.2016 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №716.

Таким чином, беручи до уваги той факт, що копії наказу №67 від 22.02.2016 та повідомлення від 22.02.2016 №3 про проведення документальної планової виїзної перевірки було отримано позивачем 26.02.2016, а перевірку наказано провести з 03.03.2016, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем порушено приписи пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, вимоги якого пов'язують право податкової інспекції проводити перевірку з фактом вручення не пізніше ніж за 10 днів до перевірки наказу та повідомлення про перевірку.

В аспекті викладеного суд зазначає, що направлення наказу про призначення перевірки та письмового повідомлення про її дату, час та місце проведення рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше 10 днів до початку проведення перевірки передбачене законодавцем з метою повідомлення платника податків про призначення та проведення перевірки, обов'язку надати необхідні документи для проведення перевірки, оскарження наказу про проведення перевірки до моменту її проведення, тощо.

Вказане узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом України у постанові від 16.02.2016 №21-2749а15 де зазначено: «право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою, що в свою чергу узгоджується з приписами пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України.

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб. Невиконання вимог Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої».

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 17.12.2014 №6-143цс14: «за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей».

Аналогічна правова позиція підтверджена Верховним Судом України у постанові від 02.09.2015 №6-813цс15.

Наведені обставини свідчать, що відповідач не набув права на проведення планової виїзної перевірки позивача.

Суд при вирішенні справи, також, враховує правову позицію Верховного Суду України щодо подібних правовідносин, викладену у постанові від 27 січня 2015 року №21-425а14, де зазначено, що положеннями Податкового кодексу України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічний висновок про те, що невиконання вимог Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої міститься також в постановах Верховного Суду України від 09.02.2016 по справі №826/5689/13 та від 16.02.2016 по справі №826/12651/14.

Керуючись наведеними позиціями Верховного Суду України, зважаючи, що позивач не був у належний спосіб ознайомлений із наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення, суд дійшов висновку, що відповідач, здійснюючи перевірку позивача, діяв не на підставі, не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законодавством України, наслідком чого є невизнання розглядуваної перевірки як юридичного факту, що нівелює наслідки її проведення.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 15.04.2016; податкове повідомлення-рішення форми "Д" № від 15.4.2016 на суму 8765,85 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 15.04.2016 на суму 34649,97 грн. за основним платежем, 17324,55 грн. - штрафними санкціями; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 15.04.2016 на суму 152505,65 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 15.4.2016 на суму 510,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 15.4.2016 на суму 510,00 грн.; вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4У від 31.03.2016 на суму 34649,07 грн.; вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3У від 31.03.2016 на суму 135722,63 грн. є протиправними та підлягають скасуванню в силу неправомірно проведеної податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач є звільненим від сплати судового збору. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати присудженню з державного бюджету на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 94, 139, 160-163, 243-248, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 квітня 2016 року №№; ; ; .

Визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №№ ; від 15 квітня 2016 року.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №№ Ф-3У; Ф-4У від 31 березня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.