Справа № 215/689/19(2-а/215/69/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 215/689/19(2-а/215/69/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2019 року (головуючий суддя - Камбул М.О.) про передання за підсудністю адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до управління з питань праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу із позовом до управління з питань праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради (далі - Відповідач) з позовними вимогами про:

- визнання протиправною бездіяльності управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у незабезпеченні гарантій ст. 33,46,48 Конституції України;

- зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради протягом п'ятнадцяти днів індивідуальним актом вжити заходи для забезпечення Позивача рівнем життя не нижчим від прожиткового мінімуму згідно заяви від 20.04.2016 вх. 1237;

- захист права Позивача на одержання допомоги і забезпечення для нього рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму відповідно до ст.46,48 Конституції України, шляхом встановлення наявності компетенції (повноважень) управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради їх визнання окремим пунктом рішення;

- зобов'язання окремим пунктом рішення управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради протягом п'ятнадцяти днів індивідуальним актом призначити допомогу згідно заяви від 20.04.2016 р. вх. №1237 чим гарантувати право Позивача відповідно до ст.3, 46, 48 Конституції України;

- визнання протиправною бездіяльності управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради з 20.04.2016 по 11.02.2019 такою, що порушила права на достатній життєвий рівень, прав на ліквідацію перешкод при здійсненні його прав та законних інтересів після звернення із заявою від 20.04.2016 р вх. №1237;

- про визнання протиправною бездіяльності управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради, яка виявилася у порушенні правового режиму розгляду заяви Позивача від 20.04.2016 при не вжитті заходів згідно ч.1,2,8 ст.11 Закону України «Про Державну службу» і принципів ст. 3,33,34 Конституції України.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до управління з питань праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с. 5-7).

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про передання справи за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 16).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити позовну заяву до належного суду.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що адміністративні справи з приводу оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача, а у разі невизначеності КАС України територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача, тому суд першої інстанції необґрунтовано прийняв рішення про передання справи на розгляд до іншого суду.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи

в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для звернення ОСОБА_1 до управління з питань праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради слугувало те, що Відповідачем допущено бездіяльність, яка виявилась у незабезпеченні гарантій ст. 33, 46, 48 Конституції України та не вжитті заходів згідно з ч. 1, 2, 8 ст. 11 Закону України «Про Державну службу» і принципів ст. 3, 33, 34 Конституції України.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Частиною 1 ст. 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З наведеного випливає, що для віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду визначальними є його публічно-правовий характер та суб'єктний склад спірних правовідносин.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Враховуючи вказані вище норми чинного законодавства України, а також те, що відповідач в справі є суб'єктом владних повноважень, який в спірних правовідносинах виконує владні, управлінські функції, предметом розгляду справи є оскарження бездіяльності вказаного суб'єкта, колегія суддів вважає, що даний спір підпадає під ознаки адміністративно-правового спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування ухвали Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2019 року про передання справи №215/689/19(2-а/215/69/19) за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2019 року у справі №215/689/19(2-а/215/69/19) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов