Справа № 1740/2299/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2537/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника відповідача Маркін Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Махаринця Д.Є., дату складення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі № 1740/2299/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба безпеки України про визнання протиправними дії та бездіяльність, визнання незаконною та скасування постанови, зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати протиправною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. під час здійснення контролю за рішеннями, діями головного державного виконавця Кравчук А.С. під час здійснення примусового виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11.05.2017;

визнати протиправними дії та бездіяльність головного державного виконавця Кравчук А.С. при здійсненні примусового виконання виконавчого листа №817/1223/16 виданого 09.11.2017 Рівненським окружним адміністративним судом;

визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Кравчук А.С. про закінчення виконавчого провадження;

зобов'язати відповідача - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №817/1223/16, виданого 09.11.2017 Рівненським окружним адміністративним судом, та здійснити виконавче провадження у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження";

постановити окрему ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. під час здійснення контролю за рішеннями, діями головного державного виконавця Кравчук А.С. під час здійснення примусового виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017року.

Визнано протиправними дії та бездіяльність головного державного виконавця Кравчук А.С. при здійсненні примусового виконання виконавчого листа №817/1223/16 виданого 09 листопада 2017року Рівненським окружним адміністративним судом.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Кравчук А.С. від 31 травня 2018 року про закінчення виконавчого провадження.

Зобов'язано відповідача - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №817/1223/16, виданого 09 листопада 2017року Рівненським окружним адміністративним судом, та виконати рішення суду у виконавчому провадженні №55221796 у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Стягнуто з відповідача - Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у розмірі 2819грн.20коп. (дві тисячі вісімсот дев'ятнадцять грн.).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що державний виконавець діяв у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Так, державним виконавцем не пізніше, наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Крім того, державним виконавцем надсилались на адресу боржника вимоги про зобов'язання боржника негайно виконати вимоги виконавчого листа. Оскільки на адресу відділу надійшов лист про виконання рішення суду з підтвердженням, державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень за відомим суду номером телефону та на повідомлену ним електронну пошту, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

Третя особа - Служба безпеки України була повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронну пошту зазначену учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибула, про причини неприбуття не повідомила. Клопотань про відкладення слухання справи не направляла.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017року:

визнано протиправними дії суб'єкта владних повноважень - Служби безпеки України при застосуванні наказу начальника Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України (ЦСО "А" СБУ) ОСОБА_5 від 14 серпня 2015 року №55о/с, за яким ОСОБА_2 з 10 липня 2015року зменшено щомісячне преміювання в розмірі до 133% від посадового окладу з урахуванням доплати за військове звання та надбавки за вислугу років;

визнано протиправними дії суб'єкта владних повноважень - Служби безпеки України про відмову ОСОБА_2 у збільшенні розміру преміювання з 01 березня 2016 року (по день звільнення зі служби) відповідно до наказу ЦУ СБУ від 09.02.2016 №50/дск "Про грошове забезпечення військовослужбовців СБУ у 2016році" з 267% до 507% від посадового окладу з урахуванням доплати за військове звання та надбавки за вислугу років; зобов'язано Службу безпеки України здійснити ОСОБА_2 за період з 31 липня 2015 року по 01 березня 2016 року донарахування та виплату премії, виходячи із розрахунку 267 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за військове звання та надбавки за вислугу років, у сумі 21559,31 грн.;

зобов'язано Службу безпеки України здійснити ОСОБА_2 за період з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2016 року включно донарахування та виплату премії, виходячи із розрахунку 507 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за військове звання та надбавки за вислугу років, у сумі 68428,00грн.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017 частково змінено рішення суду першої інстанції, а зокрема: зобов'язано Службу безпеки України в установленому порядку розглянути питання про збільшення розміру преміювання ОСОБА_2 в період з 01 березня 2016 року по день звільнення із служби згідно приписів наказу ЦУ СБУ №5дск від 09.02.2016 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців СБУ в 2016році.

На виконання рішення суду Рівненським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист від 09.11.2017 року у справі № 817/1223/16 в частині зобов'язання Служби безпеки України в установленому порядку розглянути питання про збільшення розміру преміювання ОСОБА_2 в період з 01 березня 2016 року по день звільнення із служби згідно приписів наказу ЦУ СБУ №50дск від 09.02.2016 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців СБУ в 2016 році. (а.с.91).

Позивач звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 14.11.2017 року про примусове виконання рішення суду, яка отримана відділом 16.11.2017 року (а.с.73).

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Аллою Сергіївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55221796 від 22.11.2017 року (а.с.75).

22.11.2017 року державним виконавцем Кравчук Аллою Сергіївною сформовано лист про надіслання на адресу позивача та Служби безпеки України постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 55221796 від 22.11.2017 (а.с.76).

12.12.2017року вказаним державним виконавцем винесено вимогу №552211796/1-20.1 про зобов'язання Служби безпеки України негайно виконати вимоги виконавчого листа №817/1223/16 від 09.11.2017року та протягом трьох робочих днів з моменту отримання такої вимоги повідомити відділ примусового виконання рішень про його виконання, а у разі невиконання, надати письмове пояснення за фактами невиконання даного рішення та з дня отримання вимог - негайно повідомити прізвище, ім'я, по-батькові, посаду особи винної у невиконанні рішення суду. У вимозі боржника попереджено про те, що у разі невиконання ним рішення без поважних причин державний виконавець направить до правоохоронних органів подання про притягнення його до кримінальної відповідальності відповідно до закону (а.с.77-78).

16.03.2018 року відповідачем зареєстровано надходження листа СБУ від 06.03.2018року №28/2942 щодо виконання рішення суду до якого додано копію рапорту від 15.02.2018року №28/2/643 на двох аркушах (а.с. 79-82).

31.05.2018року державним виконавцем Кравчук А.С. винесено постанову ВП №5221796 про закінчення виконавчого провадження.

25.07.2018 року позивач звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про щодо неналежного виконання обов'язків головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. під час здійснення виконавчого провадження № 55221796 (а.с. 27).

За результатами вказаного звернення позивача, листом начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. від 10.08.2018 за №55221796/1-20.1 позивача поінформовано, що 16.03.2018 року до відділу надійшов лист Служби безпеки України з підтвердженням виконання рішення суду у зв'язку з чим державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.28).

Не погоджуючись з такими діями та бездіяльністю посадових осіб відповідача, позивач звернувся до суду з обумовленим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки матеріалами виконавчого провадження не підтверджуються обставини щодо виконання судового рішення. Водночас, суд дійшов висновку про порушення державним виконавцем вимог частини п'ятої статті 2, частини першої статті 63Закону України №1404-VІІІ, щодо несвоєчасного відкриття виконавчого провадження, неналежного здійснення виконавчих дій та не здійснення дії щодо перевірки виконання судового рішення. Також, судом встановлено обставини щодо протиправної бездіяльності начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. яка виразилась у не вжитті заходів контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження щодо усунення порушень з боку головного державного виконавця Кравчук А.С.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

1. Відносини, які виникають у сфері примусового виконання рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

В статті 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Він зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1 і 2 статі 18 Закону №1404-VIII).

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України №1404-VІІІ встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 26 Закону України №1404-VІІІ встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання рішення суду 16.11.2017 року (а.с.73).

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, копію яких надано відповідачем суду першої інстанції разом із заявою від 17.10.2018року (а.с. 69-92) вбачається, що виконавчий лист та заява позивача про відкриття виконавчого провадження надійшли державному виконавцю Кравчук А.С. 21.11.2017року (а.с. 71).

Окрім того, вказані обставини підтверджуються інформацією про виконавче провадження від 12.02.2019року (а.с.146).

За наведених обставин, постанова про відкриття виконавчого провадження № 55221796 від 22.11.2017 року є такою, що винесена державним виконавцем у строки, встановлені статтею 26 Закону України №1404-VІІІ.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України №1404-VІІІ, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають до негайного виконання).

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2017 року зобов'язано боржника - Службу безпеки України добровільно виконати рішення суду в частинні: «зобов'язання в установленому порядку розглянути питання про збільшення розміру преміювання ОСОБА_2 в період з 01 березня 2016року по день звільнення із служби згідно приписів наказу ЦУ СБУ №50 дск від 09.02.2016року "Про грошове забезпечення військовослужбовців СБУ в 2016році, протягом 10 робочих днів».

За правилами частини першої ст. 63 Закону України №1404-VІІІ, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України №1404-VІІІ, копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, дослідивши матеріали виконавчого провадження, копію якого надано відповідачем суду першої інстанції (а.с. 69-92) колегією суддів встановлено, що обумовлене виконавче провадження не містять доказів виконання державним виконавцем положень ч. 1 ст. 28 Закону України №1404-VІІІ, а зокрема направлення на адресу боржника - СБУ рекомендованого відправлення, яке б містило постанову про відкриття виконавчого провадження № 55221796 від 22.11.2017 року з повідомленням про вручення.

Отож, державним виконавцем не забезпечено виконання положень ч. 1 ст. 28 Закону України №1404-VІІІ щодо порядку надіслання боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як наслідок, відсутності доказів вручення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем не забезпечено виконання положень частини першої ст. 63 Закону України №1404-VІІІ в частині, яка стосується перевірки державним виконавцем (не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону) виконання рішення боржником.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону України №1404-VІІІ, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню,- протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною третьою статті 63 Закону України №1404-VІІІ визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбаченого цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, згідно вимог частини другої статті 75 Закону України №1404-VІІІ, у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Натомість, в порушення зазначених вимог, державним виконавцем Кравчук А.С. питання щодо причин невиконання боржником судового рішення не розглядалось, а як наслідок не вживалися заходи щодо процесуального примусу виконання судового рішення визначені статтею 63 Закону України №1404-VІІІ.

Окрім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не здійснено жодних дій щодо повторної перевірки виконання боржником рішення суду у строки, визначені статтею 63 Закону України №1404-VІІІ, що свідчить про явно протиправну бездіяльність зі сторони виконавця.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України №1404-VІІІ, вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

За правилами частини четвертої статті 19 Закону України №1404-VІІІ, сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну її реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа, - також про зміну місця роботи.

Сформована вимога від 12.12.2017 року, адресована боржнику не свідчить про належне та в установлені строки виконання державним виконавцем положень частини першої та третьої ст. 63 Закону України №1404-VІІІ позаяк винесена державним виконавцем поза межами установленого строку для здійснення своєчасних заходів контролю, як первинного так і повторного з метою вжиття установлених заходів примусу до боржника. Окрім того, матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення обумовленої вимоги боржнику.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не було в установлені строки та порядку вчинено дій щодо контролю та перевірки виконання боржником рішення суду, що визначається як протиправна бездіяльність зі сторони державного виконавця Кравчук А.С.

2.Стосовно ж доводів апеляційної скарги про наявність правових підстав для винесення державним виконавцем Кравчук А.С. 31.05.2018року постанови ВП №5221796 про закінчення виконавчого провадження, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1, ч.2 ст. 39 Закону України №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження (копії яких приєднано відповідачем до матеріалів справи а.с.67-72) фактичною підставою для закінчення виконавчого провадження слугував лист Начальника Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ України №28/2942 від 06.03.2018року. Відповідно до вказаного листа на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №817/1223/16 на адресу державного виконавця направлено рапорт від 15.02.2018року №28/643 начальника 4 відділу 5 управління (МЦСП) ЦСО «А» СБ України від 15.02.2018року, погоджений начальником фінансового сектору 5 управління (МЦСП) ЦСО «А» СБ України 15.02.2018року про відсутність особистого вкладу ОСОБА_2 в загальні результати служби та відсутності у зв'язку з вказаним можливості збільшення розміру преміювання.

Водночас, як слідує з постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017 та виконавчого листа від 09.11.2017 року у справі № 817/1223/16 особою якій належить виконати обумовлений виконавчий лист та постанову суду є - Служба безпеки України. Саме обумовлену особу, як суб'єкта владних повноважень та юридичну особу, внесену до ЄДРПУО зобов'язано в установленому порядку розглянути питання про збільшення розміру преміювання ОСОБА_2 в період з 01 березня 2016 року по день звільнення із служби згідно приписів наказу ЦУ СБУ №5дск від 09.02.2016 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців СБУ в 2016році.

Відповідно до витягу з ЄДРПУО особою, яка обирана (призначена) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи - Служби безпеки України є ОСОБА_7 - керівник з 02.07.2015.

Такої юридичної особи -суб'єкта владних повноважень, як Центр спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ України в ЄДРПУО не міститься.

Окрім того, дані ЄДРПУО не містять відомостей стосовно можливості представництва інтересів Служби безпеки України начальником Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ України перед третіми особами (в тому рахунку і органами державної виконавчої служби).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що лист начальника Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ України №28/2942 від 06.03.2018року не є доказом належного виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2017 та виконавчого листа від 09.11.2017 року у справі № 817/1223/16, оскільки вказаний центр та його начальник не відносяться до переліку боржників зазначених у виконавчому листі від 09.11.2017 року у справі № 817/1223/16 та не відноситься до переліку осіб, які вправі без довіреності вчиняти дії від імені Служби безпеки України.

Враховуючи викладене, саме Служба безпеки України в особі її керівника зобов'язана в установленому порядку розглянути питання про збільшення розміру преміювання ОСОБА_2 в період з 01 березня 2016 року по день звільнення із служби згідно приписів наказу ЦУ СБУ №50дск від 09.02.2016 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців СБУ в 2016 році та інформувати про прийняте за результатами його розгляду рішення, як органи державної виконавчої служби так і позивача по справі. Однак, вказане на час винесення постанови про закриття виконавчого провадження не було забезпечено.

Як наслідок, державний виконавець Кравчук А.С. при винесенні 31.05.2018року постанови ВП №5221796 про закінчення виконавчого провадження допустив протиправні дії та виніс обумовлену постанову за відсутності доказів належного виконання саме -Службою Безпеки України виконавчого листа від 09.11.2017 року у справі № 817/1223/16.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для прийняття судового рішення про визнання протиправними дій державного виконавця та наявності підстав для скасування постанови ВП №5221796 від 31.05.2018року про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з її протиправністю.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України №1404-VІІІ у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Як наслідок, протиправності зазначених дій державного виконавця, рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження є таким, що відповідає приписам ч.1 ст. 41 Закону України №1404-VІІІ.

3.Стосовно ж доводів апеляційної скарги, яка стосується прийнятого рішення про визнання протиправною бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. під час здійснення контролю за рішеннями, діями головного державного виконавця Кравчук А.С. під час здійснення примусового виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017року, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.3 ст. 74 Закону України №1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із заявою до начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у якій просив вжити заходів контролю та надання інформації про результати виконавчого провадження по виконавчому листу від 09.11.2017 року у справі № 817/1223/16 та надіслання на адресу позивача копій матеріалів виконавчого провадження.

10.08.2018 року начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. листом за №55221796/1-20.1 інформував позивача, що 16.03.2018 до відділу надійшов лист Служби безпеки України з підтвердженням виконання рішення суду, а 31.05.2018 державним виконавцем у відповідності до вимог п. 9 ст.39 Закону України №1404-VІІІ прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.28).

З наведеного слідує, що начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. відповідно до вимог закону та наданих йому повноважень, здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження щодо усунення порушень з боку головного державного виконавця.

Натомість, начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. не забезпечив здійснення контролю за належним виконанням названого виконавчого провадження у зв'язку з чим не виявив вищевикладених судом обставин стосовно протиправної бездіяльності та протиправних дій державного виконавця та не забезпечив відновлення порушених прав позивача. Окрім того, зазначена посадова особа розглядаючи заяву позивача не надала обумовленим листом запитуваних позивачем матеріалів виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Р.В. під час здійснення контролю за рішеннями, діями головного державного виконавця Кравчук А.С. під час здійснення примусового виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак з мотивів викладених судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Натомість доводи апеляційної скарги, не спростовують обставин щодо правомірності прийнятого судом рішення про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 287, ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі № 1740/2299/18 змінити в частині мотивів, викладених судом першої інстанції.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.