Справа № 820/1749/17
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

03 квітня 2019 р. № 820/1749/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) до Головного інспектора відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківської області Філімонова Є.О. (вул. Космічна, буд. 21-а,м. Харків,61145), Головного спеціаліста відділу нагляду за діяльністю органів державного будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області Перехода Р.М. (вул. Космічна, буд. 21-А,м. Харків,61145), Директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області ОСОБА_3 (вул. Космічна, буд. 21-а,м. Харків,61145), Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21-А, корп. 1,м. Харків,61145, ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_2звернулась до суду з адміністративним позовом до головного інспектора відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Філімонова Євгенія Олександровича, головного спеціаліста відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Переходи Родіона Миколайовича, директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Танкова Григорія Вікторовича, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

1. визнати протиправною бездіяльність відповідачів: директора Департаменту Державної інспекції архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області ОСОБА_3, головного спеціаліста відділу нагляду за діяльністю органів архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Перехода Р.М., головного інспектора відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Філімонова Є.О. пов'язаної із ігноруванням вказаного у скарзі позивача від 16 грудня 2016 року прохання про проведення перевірки своєї скарги за її участю, а також не запрошення її та не направлення їй відповідного повідомлення для прийняття участі у перевірці її скарги, не роз'яснення їй у листі від 16 січня 2017 року за наслідками перевірки розгляду скарги про порядку оскарження прийнятого за скаргою рішення;

2. постановити окремі ухвали відповідно до частини першої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) про встановлені факти протиправної бездіяльності відповідачів, які направити Голові Державної архітектурно-будівельної інстанції України для вжиття дієвих заходів по недопущенню у майбутньому порушень прав і інтересів громадян під час розгляду їх звернень посадовими особами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області;

3. направити окрему ухвалу прокурору Харківської області для проведення перевірки про можливу наявність в протиправній бездіяльності відповідачів ознак посадового злочину, передбаченого частиною першою статті 364 Кримінального кодексу України та прийняття рішення згідно Кримінального процесуального кодексу України;

4. стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 відшкодування за завдану їй моральної шкоди, а саме: з ОСОБА_3 у розмірі 100000 грн., з Перехода Р.М. та Філімонова Є.О. у розмірі 90000.00 грн. з кожного.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року до у часті у справі залучено Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково: визнано неправомірними дії директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Танкова Григорія Вікторович щодо не роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення у листі від 16 січня 2017 року № 1020-167 за наслідками розгляду скарги ОСОБА_2; в інішій частині позовних вимог позов залишено без задоволення

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2017 року скасовано в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області щодо не вирішення клопотання позивача про участь у розгляді її скарги від 16 грудня 2016 року, з прийняттям нового судового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2017 року змінено з підстав та мотивів відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди. В решті постанову суд першої інстанції залишено без змін.

Постановою ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково: постанова Харківського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2017 року та постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі № 820/1749/17 скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі відкрито спрощене провадження за правилами ст.263 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідачі, які є посадовими особами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області при наданні відповіді на її скаргу грубо порушили вимоги чинного законодавства України, у зв'язку із цим вона звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів. Внаслідок протиправної поведінки відповідачів, їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у перенесених психологічному нервуванні і душевних стражданнях, через відчуття правової приниженості, яких вона зазнала після отримання листа від 16 січня 2017 року. Так як вона є людиною похилого віку, це негативно вплинуло на стан її здоров'я, через що вона змушена була звернутися за лікарською допомогою та перебувала на амбулаторному лікуванні з 16 по 20 лютого 2017 року, що підтверджується медичною довідкою.

Відповідачі по справі правом надання відзиву на адміністративний позов, в порядку, визначеному ст.ст.162,263 КАС України не скористалися. У запереченнях на адміністративний позов, який міститься у матеріалах справи зазначили, що при вчиненні оскаржуваних дій та винесенні рішення за результатами розгляду скарги позивачки діяли у відповідності до вимог чинного законодавства, у спосіб визначений законом.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

16 грудня 2016 року позивачкою на ім'я директора Департаменту подана скарга на неправомірну поведінку працівників (т. 1, а.с. 16). В скарзі позивачка висловлювала свою думку з приводу неправомірної поведінки співробітників Департаменту - ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та просила директора Департаменту на підставі ст.ст. 18, 19 Закону України "Про звернення громадян": 1. Призначити перевірку за вказаними у скарзі фактами неправомірної поведінки працівників Департаменту, яку просила провести за її участю, та притягнути до відповідальності: 1.1 ОСОБА_1 - за неправомірну бездіяльність, яка полягає у невчиненні ним жодних дієвих дій після невиконання нею вимог першого листа Департаменту, про застосування яких йшлося в укладеному ним першому листі, що також вказує на ознаки його службової недбалості; 1.2 ОСОБА_6 - за неправомірну бездіяльність, яка полягає у невчиненні ним жодних дієвих дій після невиконання нею вимог другого листа Департаменту, про застосування яких йшлося в укладеному ним другому листі та направлені його їй через два з половиною місяця після реєстрації, що також вказує на ознаки його службової недбалості; 1.3 - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 - за неправомірні дії по вказанню у третьому листі, укладанням якого вони займались, про можливе незаконне притягнення її ними до відповідальності за ст.ст. 96, 96-1 КУпАП та Закону про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у разі невиконання вказаних у третьому листі вимог, і які є протиправними погрозами на її адресу, що також вказує на ознаки зловживання ними своїм службовим становищем. 2. Про прийняте рішення просила повідомити її належним чином, так як вона має намір звертатися до обласної прокуратури з заявами про наявність в протиправній поведінці вказаних посадових осіб Департаменту ознак службових кримінальних правопорушень та притягнення їх до кримінальної відповідальності.

15 лютого 2017 року за наслідками перевірки і розгляду скарги позивачкою отриманий лист Директора Департаменту ОСОБА_3 від 16 січня 2017 року за № 1020-167, укладенням якого, як перевіркою і розглядом скарги, займалися відповідачі Перехода Р.М. та Філімонов Є.О.

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 7 червня 2017 року № 313 "ОС" директор Департаменту ОСОБА_3 звільнений із займаної посади.

Перевіряючи оскаржувані рішення, дії відповідачів на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (стаття 15 Закону України "Про звернення громадян").

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно пункту шостого частини першої статті 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Пунктом шостим частини другої статті 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення та у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення

Зі змісту листа № 1020-167 від 16.01.2017 року директора Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Харківській області ОСОБА_3 судом встановлено, що відповідачем не роз'яснено порядок оскарження прийнятого рішення, що є порушенням вимог ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" та є підставою для задоволення вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо не роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення

Поряд із цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність відповідачів - головного інспектора відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області Філімонова Є.О., головного спеціаліста відділу нагляду за діяльністю органів державного будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківської області Перехода Р.М., щодо не зазначення відповідачами у своєму листі від 16.01.2017 року №1020-167 за наслідками перевірки скарги позивача роз'яснень про порядок оскарження прийнятого ними рішення за скаргою позивача з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові відносини, зокрема, - спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Згідно з п.п. 9, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України у цьому Кодексу наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінська функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9).

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Із долучених до матеріалів справи документів вбачається, що позивачка перебувала в публічно-правових відносинах виключно з директором Департаменту ОСОБА_3., оскільки 16 грудня 2016 року саме на ім'я директора Департаменту нею подано вищеозначену скаргу і саме цим суб'єктом проводилась перевірка, розгляд скарги позивача, за наслідками яких позивачці надана відповідь за підписом керівника Департаменту. Те, що прізвища означених відповідачів вказані у листі від 16 січня 2017 року за № 1020-167, посвідчує лише участь цих осіб за вказівкою керівництва в перевірці скарги позивачки (правове обґрунтування, підготовка проекту рішення, тощо).

Відповідальність за рішення, що прийняте за наслідками перевірки і розгляду скарги, в тому числі не роз'яснення порядку оскарження, несе особа, до якої звернулась із скаргою позивач, - керівник Департаменту, його директор ОСОБА_3

Також, із долученої до справи копії скарги від 16.12.2016 року вбачається, що позивачка просила провести перевірку своєї скарги за її участі.

За приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право в т.ч. особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви.

Вказане право громадянина кореспондується з обов'язком суб'єкта владних повноважень об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу (ст.19 Закону України «Про звернення громадян»).

Проте, незабезпечення владним суб'єктом означеного права особи не призводить автоматично до виникнення у зацікавленої особи - заявника порушеного суб'єктивного права або ущемленого інтересу. Такий факт (порушене суб'єктивне право або ущемлений інтерес) виникає лише у разі існування у зацікавленої особи - заявника доречних, переконливих та важливих аргументів, котрі ця особа мала намір висловити безпосередньо посадовим (службовим) особам органу та які об'єктивно мають юридичне значення для вирішення звернення по суті.

Долученими до матеріалів справи документами (неодноразові звернення до відповідача, скарги, копії яких місяться у матеріалах справи) підтверджується, що у спірних правовідносинах позивачка такі аргументи мала.

Із долученого до матеріалів справи листа відповідача від 16.01.2017 року № 1020-167 (а.с.16 , т.1 зворотній бік) вбачається, що вказаний документ має як посилання на те, що за результатами розгляду звернення позивачки встановлено, що посадові особи Департаменту діяли в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством, так і міститься пропозиція позивачці прибути до Департаменту для прийняття рішення щодо законності будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи зі змісту долучених до матеріалів справи документів: колективного звернення мешканців будинку № 291 по вул. Дніпропетровській в м.Мерефа від 24.10.2016 року, листа Департаменту від 28.11.2016 року № 1020-5134 (а.с. 73,99, т.1) - суд приходить до висновку, що пропозиція прибути до Департаменту, яка викладена у листі від 16.01.2017 року № 1020-167 , стосується саме перевірки законності будівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо нерозгляду вказаного у скарзі від 16 грудня 2016 року прохання про проведення перевірки скарги за участю позивачки.

Проте суд зазначає, що вимога про визнання бездіяльністю ненаправлення позивачці письмового повідомлення для прийняття участі у перевірці відповідачами її скарги, є передчасною, оскільки факт направлення такого повідомлення повинен передувати факт задоволення відповідачем клопотання позивача про участь у перевірці її скарги від 16 грудня 2016 року. Отже, суд дійшов висновку про те, що позивачка звернулась до суду за захистом заздалегідь не порушених прав, оскільки результат розгляду відповідачем означеного клопотання невідомий.

Суд також звертає увагу на те, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб'єкта владних повноважень.

Про дотримання відповідачем означеної процедури свідчитиме належна мотивація прийнятого рішення: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення висвітлених у скарзі питань; посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, що до якої проводилася перевірка; норми права, що застосовані, і ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень "суб'єктивізує" акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення від 01.07.2003р. у справі "Суомінеен проти Фінляндії" № 3780001/97, п. 36).

Проте, зі змісту листа від 16.01.2017 року № 1020-167 вбачається, що у ньому відсутні мотиви прийняття рішення про відсутність у діях посадових осіб при розгляді скарги позивачки та будь-які аргументи на користь прийняття чи відхилення доводів та доказів позивачки, та відповідно, прийняття саме такого рішення за результатами розгляду скарги.

На підставі викладеного, враховуючи приписи ст.9 КАС України, з метою забезпечення дієвого захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Департамент архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області повторно розглянути скаргу позивачки від 16.12.2016 року, з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні, за результатами розгляду якої надати мотивовану відповідь.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області ОСОБА_3 щодо не роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення у листі № 1020-167 від 16.01.2017 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_2; визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо не вирішення клопотання ОСОБА_2 про її участь у перевірці її скарги від 19 грудня 2016 року та обтяження Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 від 16.12.2016 року з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні, за результатами розгляду якої надати мотивовану відповідь.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Відповідно, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В матеріалах справи наявні докази на підтвердження причинного зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданням позивачці моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, незабезпечення можливості прийняти участь у перевірці доводів скарги та відповідно висловити свою позицію тощо - а.с.17, т.1).

Проте, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що моральна шкода у розмірі 280000 грн. не відповідає критерію розумності їхнього розміру, а отже, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 5000.00 грн. моральної шкоди

Щодо постановлення окремої ухвали за наслідками розгляду адміністративної справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Враховуючи наведене, положеннями ст. 249 КАС України визначено право суду, а не обов'язок щодо винесення окремої ухвали, а тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних вимог позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат, з урахуванням інфляції, понесених під час досудового з'ясування обставин та судового розгляду справи суд зазначає, що відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на професійну правничу допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з витребовуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5)витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

На підтвердження витрат, понесених під час досудового з'ясування обставин та судового розгляду справи, позивачем надано копії фіскальних чеків ХД ПАТ "Укрпошта" від 25.03.2017 року та чеки з надання копіювальних послуг, виписані ФОП ОСОБА_7 від 25.04.2017 року, від 18.05.2017 року та від 26.06.2017 року.

Суд зазначає, що зі змісту таких доказів неможливо встановити, що позивачкою понесено витрати, пов'язані з розглядом справи. Будь - яких інших доказів на підтвердження понесених витрат, пов'язаних з розглядом справи, позивачем під час розгляду справи суду не надано.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області ОСОБА_3 щодо не роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення у листі № 1020-167 від 16.01.2017 року за наслідками розгляду скарги ОСОБА_2.

Визнати протиправною бездіяльність директора Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області ОСОБА_3, головного інспектора відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківської області Філімонова Є.О., головного спеціаліста відділу нагляду за діяльністю органів державного будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Харківській області Перехода Р.М. щодо не вирішення клопотання ОСОБА_2 про її участь у перевірці скарги від 19 грудня 2016 року.

Зобов'язати Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області повторно розглянути скаргу ОСОБА_2 від 16.12.2016 року, з урахуванням висновків суду, викладених в рішенні, за результатами розгляду якої надати мотивовану відповідь.

Стягнути з Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21-А, корп. 1,м. Харків,61145, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, іпн. НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині вимог адміністративний позов залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зоркіна Ю.В.