Справа № 161/672/19
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/672/19
Провадження № 2-а/161/77/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради Бацика Володимира Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 03.01.2019 року на його поштову адресу надійшла постанова по справі про адміністративне правопорушення № ЛВ3384 від 18.12.2018 року, відповідно до якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 510 грн. (далі - Постанова). З оскаржуваної постанови вбачається, що 18.12.2018 року ним було здійснено зупинку транспортного засобу FORD Focus, д.н.з. НОМЕР_1, на пішохідному переході за адресою: м. Львів, проспект Шевченка, 8, що суттєво перешкоджає руху пішоходам, чим порушено п. 15.9 «г» ПДР України. Вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою виходячи з наступного. Зазначив, що він дійсно здійснив зупинку поруч з пішохідним переходом на платному паркувальному майданчику, а оскільки 08.12.2018 року у м. Львові був снігопад і чітко окреслених на проїжджій частині відведених ліній для паркування видно не було, він залишив свій автомобіль поряд з припаркованим ліворуч автомобілем. Так, його дії, які вказані в постанові, кваліфіковані за ч. 3 ст. 122 КУпАП, однак відповідальність за зупинку, стоянку на пішохідних переходах передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів щодо правомірності свого рішення. Враховуючи викладене, просить суд скасувати винесену 18.12.2018 року відповідачем постанову.

05.02.2019 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що у своєму позові ОСОБА_1 особисто визнає ту обставину, що здійснив зупинку поряд з пішохідним переходом. Між тим, на зроблених ним (відповідачем) фотографіях чітко видно, що FORD Focus, д.н.з. НОМЕР_1 припарковано на поряд, а фактично на пішохідному переході. Крім того, процедура розгляду справи відносно позивача не порушена, оскільки була здійснена на підставі положень ст. 14-2, ч. 2 ст. 33, ст. 279-1 КУпАП. Щодо доказів правопорушення вказав, що до даного відзиву ним долучено фотокопії, які були зробленими на місці вчинення адміністративного правопорушення та відображують фактичні обставини, що були покладені в основу оскаржуваного протоколу. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити (а.с. 15-22).

12.02.2019 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву на обґрунтування якої вказано, що в оскаржуваній постанові не описано, яким чином його автомобіль суттєво перешкоджав дорожньому руху або суттєво створював загрозу безпеці дорожнього руху. Відтак, його притягують до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП - створення перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху з його сторони, проте пішохідний перехід практично повністю вільний для руху пішоходів. За таких обставин, кваліфікація його дій є невірною, оскільки законодавець чітко визначив відповідальність за зупинку, стоянку на пішохідному переході, яка передбачена саме ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 37).

21.02.2019 року на електронну адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною, оскільки вина у вчиненні позивачем адміністративного правопорушення є доведеною, а процедура розгляду справи за результатами якої винесено оскаржувану постанови дотримана чинних норм законодавства.

В судове засідання позивач повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності суду не надав.

З урахуванням того, що сторони скористалися своїми правами щодо подання доказів по суті справи, у якій вони виклали свої обґрунтування та заперечення щодо правомірності оскаржуваної постанови відповідно, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи за відсутності ОСОБА_1 та інспектора з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради Бацика В.В.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.12.2018 року інспектором з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради Бациком В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі ЛВ3384 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с. 3).

З оскаржуваної постанови вбачається, що 18.12.2018 року об 11 год. 34 хв. в м. Львові по проспекту Шевченка, 8, водій транспортного засобу FORD Focus, д.н.з. НОМЕР_1, здійснив зупинку на пішохідному переході і суттєво перешкоджає руху пішоходам, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України (а.с. 3).

Пунктом 15.9 «г» ПДР України визначено, що зупинка на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі - забороняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, не визнавав та ствердив, що обставини зазначені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності.

Щодо доводів позивача про невірну кваліфікацію його дій, суд зазначає наступне.

Так, позивач притягується до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Дорожній рух - процес руху по дорогах транспортних засобів та учасників дорожнього руху, сукупність суспільних відносин, що виникають у процесі переміщення людей і вантажів за допомогою транспортних засобів або без таких у межах дороги.

Пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу.

Учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередньо участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Із зазначеного слід зробити висновок, що пішохід є одним з учасників дорожнього руху.

В свою чергу, позивач притягується до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, у зв'язку з зупинкою на пішохідному переході, чим було створено суттєву перешкоду руху пішоходам.

Відтак, суд приходить до висновку, що дії позивача, які слугували підставою винесення оскаржуваної постанови, були вірно кваліфіковані відповідачем за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Вищевказані норми адміністративно судочинства визначають обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Як вбачається з долучених відповідачем до свого відзиву фотокопій, транспортний засіб FORD Focus, д.н.з. НОМЕР_1, фактично знаходиться задньою своєю частиною на пішохідному переході (вочевидь за адресою: м. Львів, проспект Шевченка, 8). З вказаних фотокопій беззаперечно можна зробити висновок, що даний автомобіль суттєво перешкоджає руху пішоходів (а.с. 17-22, 38).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Щодо дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Крім того, ч.ч. 6, 7 ст. 279-1 КУпАП інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування при внесенні до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху інформації про зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, а також при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення такого правопорушення перевіряє, чи не були відповідні обставини зафіксовані раніше, а також чи не притягалася відповідна особа до адміністративної відповідальності за це правопорушення іншою уповноваженою посадовою особою. Якщо відповідні відомості про зафіксоване правопорушення вже внесені до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху або відповідну особу вже притягнуто до адміністративної відповідальності за це правопорушення, постанова іншої уповноваженої посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню. Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).

Позивач не заперечував щодо обставини, що автомобіль FORD Focus, д.н.з. НОМЕР_1, належить саме йому, при цьому визнав й ту обставину, що 18.12.2018 року об 11 год. 34 хв. він особисто здійснив зупинку на (як стверджував «поряд») пішохідному переході в м. Львові по проспекту Шевченка, 8.

Статтями 14-2 та 279-1 КУпАП передбачено можливість винесення постанови без участі особи, яка вчинила правопорушення в розгляді справи, а положенням ч. 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Крім того, як вбачається з супровідного листа Управління безпеки міста Львівської міської ради, та копії поштового конверта з відповідними відмітками поштової установи, оскаржувана постанова була фактично надіслана позивачу 20.12.2018 року, тобто протягом трьох днів з дня її винесення.

Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що 18.12.2018 року у м. Львові був снігопад і чітко окреслених на проїжджій частині відведених ліній для паркування видно не було, а тому він залишив свій автомобіль поряд з припаркованим ліворуч автомобілем. Такі доводи ОСОБА_1 спростовуються наступним.

Як вбачається з наданого позивачем фотовитягу з інтернет-ресурсу «Google maps» (а.с. 38), в м. Львів по проспекту Шевченка, 8, дійсно встановлений знак 5.38 «Місце для стоянки» разом з інформаційним знаком 7.14 «Платні послуги», однак місце його дії починається через декілька метрів від пішохідного переходу, а тому слід зробити висновок, що позивач припаркував свій транспортний засіб поза межами паркувального майданчику.

Вищевказана обставина чітко відображена на фотокопії, на якій зафіксовано місце зупинки автомобіля FORD Focus, д.н.з. НОМЕР_1, 18.12.2018 року о 11:34 год. перед початком дії знака 5.38 «Місце для стоянки» разом з інформаційним знаком 7.14 «Платні послуги» (а.с. 21).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази та враховуючи ту обставину, що позивачем підтверджено факт наявності події, яка передувала винесенню оскаржуваної постанови, однак його заперечення проти постанови базуються на власному трактуванні положень КУпАП та ПДР України, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до інспектора з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради Бацика В.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради Бацика Володимира Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі ЛВ3384 від 18.12.2018 року, винесену інспектором з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради Бациком Володимиром Васильовичем - залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 03 квітня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська