Справа № 816/1901/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р.Справа № 816/1901/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2018, головуючий суддя І інстанції: Кукоба О.О., м. Полтава, повний текст складено 30.11.18 року по справі № 520/8870/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 2 травня 2018 року №190 о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пунктам 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ОСОБА_1 02.06.03 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, а з 07.11.15 - на службу в поліцію, що підтверджено копіями трудової книжки та послужного списку позивача (а.с. 28, 105-110).

22.02.18 позивач подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням на ім'я начальника ГУНП полковника поліції ОСОБА_2 (а.с. 30). Даний рапорт містить резолюцію начальника Карлівського ВП ГУНП ОСОБА_3 "Клопочу по суті рапорту" та того ж дня зареєстрований Карлівським відділом поліції (а.с. 30).

01.03.18 ОСОБА_1 повторно подав рапорт про звільнення зі служби в поліції, який 13.03.18 надійшов до ГУНП (а.с. 31).

Листом управління кадрового забезпечення ГУНП від 16.03.18, вих. №443/115/12/02/09-2018 позивача повідомлено про повернення рапорту від 01.03.18 без виконання у зв'язку з відсутністю узгодження його керівництвом підрозділу та вищестоящим керівництвом, а також відсутністю обхідного листа у відповідності до вимог наказу ГУНП від 18.05.17 №540 (а.с. 34).

Позивач 22.03.18 надіслав на адресу ГУНП та Карлівського ВП лист, яким повідомив про незгоду з поверненням рапорту від 01.03.18 без виконання та зазначив, що вважає трудові відносини припиненими з 21.03.18 (а.с. 35).

22.03.18 заступник начальника Карлівського ВП ОСОБА_4 повідомив начальника Карлівського ВП ОСОБА_3 про невихід ОСОБА_1 на роботу без поважних причин (а.с. 77).

В період з 23.03.18 - 13.04.18 співробітниками Карлівського ВП складено акти про невихід позивача на роботу (а.с. 82-88).

Крім того, 27.03.18 начальник Карлівського ВП ОСОБА_5 повідомив т.в.о. начальника ГУНП майора поліції Абрамова В.В. про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 22.03.18 (а.с. 76).

Наказом ГУНП від 27.03.18 №331 за фактом невиходу позивача на роботу без поважних причин призначено проведення службового розслідування (а.с. 72).

ОСОБА_1 5.04.18 надані письмові пояснення, у яких він зазначив про подання рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, що безпідставно залишений без розгляду (а.с. 103).

16.04.18 складено висновок службового розслідування за фактом відсутності на службі ОСОБА_1, за змістом якого факти відсутності позивача на робочому місце без поважних причин визнані прогулом, у зв'язку з чим рекомендовано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с. 68-70).

Наказом ГУНП від 20.04.18 №661 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" вирішено звільнити позивача зі служби в поліції за порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (а.с. 104).

Наказом від 02.05.18 №190 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с. 29).

Не погодившись з даним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що до даних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. 38 КЗпП України, а позивач з моменту повідомлення безпосереднього керівника про свій намір звільнитись зі служби в поліції за власним бажанням продовжував виконувати трудові обов'язки упродовж місяця, а відтак, сторони мали достатньо часу для виконання усіх формальностей, пов'язаних зі звільненням позивача.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 2.07.15 №580-VIII "Про Національну поліцію".

За змістом частини першої статті 77 названого Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6); за власним бажанням (пункт 7).

Статтею 60 вказаного Закону передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 38 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 по справі №21-8а15.

Оскільки спір, який виник між позивачем і відповідачем, врегульовано спеціальним законодавством, яким є Закон №580-VIII, то КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин лише в частині, що не врегульована нормами даного Закону.

Так, пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача зі служби в поліції.

Відповідно до п. 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Таким чином, за змістом пункту 68 Положення, звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби на підставі пп. "ж" пункту 64 даного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовились про звільнення у коротші строки, є безпідставним.

Зокрема, таких висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 09.04.2012 у справі №21-99а12, від 29.05.2012 у справі №21-122а12 та Верховний Суд у постанові 24.10.2018 по справі № 810/1263/16.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивач подав рапорт 22.02.2018, не заперечує ту обставину, що з 22.03.2018 по дату винесення оскаржуваного наказу (02.05.2018) він не перебував на робочому місці, обґрунтовуючи це виключно тим, що з підстав, передбачених ст. 38 КЗпП вважав себе звільненим за власним бажанням.

Водночас, від дати подання рапорту (22.02.2018) тримісячний строк, за умови дотримання якого позивач міг бути звільненим за власним бажанням, станом на 22.03.2018 ще не сплинув.

Виходячи з наведеного, позивач безпідставно вважав себе звільненим та протягом строку більше місяця не з'являвся за місцем служби без поважних причин.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 2 травня 2018 року №190 о/с про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, застосованого наказом ГУНП від 20.04.18 №661 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності", яким вирішено звільнити позивача зі служби в поліції за порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, є правомірним та скасуванню не підлягає.

Застосований захід дисциплінарного стягнення є співмірним з тими порушеннями трудової дисципліни, які допущені та фактично не заперечуються позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, справи, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 по справі № 520/8870/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 04.04.2019 року