Справа № 127/3914/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/3914/19

Головуючий у 1-й інстанції: Клапоущак С.Ю.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

04 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського 3-ї роти 1-го батальйону УПП у Вінницькій області капрала поліції Чорнокозинської Тетяни Михайлівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2019 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до поліцейського 3-ї роти 1-го батальйону УПП у Вінницькій області капрала поліції Чорнокозинської Тетяни Михайлівни про визнання протиправними та скасування постанови серії ЕАВ №873572 від 26.01.2019 р. та постанови серії ЕАВ №873607 від 26.01.2019р.,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до поліцейського 3-ї роти 1-го батальйону УПП у Вінницькій області капрала поліції Чорнокозинської Тетяни Михайлівни про визнання протиправними та скасування постанови серії ЕАВ №873572 від 26.01.2019 р. та постанови серії ЕАВ №873607 від 26.01.2019р.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: скасовано постанови серії ЕАВ №873572 та ЕАВ №873607, винесені 26 січня 2019 року поліцейським 3-ї роти 1-го батальйону УПП у Вінницькій області капралом поліції Чорнокозинською Тетяною Михайлівною, про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; справу про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП надіслано на новий розгляд до УПП у Вінницькій області ДПП; в іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач 26 січня 2019 року о 14.32 год. на автодорозі М-12 378 км проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 "е" Правил дорожнього руху України - порушення проїзду на заборонений червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняючого рух, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За вказане правопорушення на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 425 гривень. Крім того, на вимогу працівника поліції позивач не пред'явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 "а" Правил дорожнього руху України - керування транспортним засобом особою, яка не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. За вказане правопорушення на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у сумі 425 гривень.

Вважаючи зазначені постанови протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов частково та направляючи справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на новий розгляд, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, до кола яких входить і керування транспортним засобом за відсутності відповідних дозвільних документів.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Так, в матеріалах справи міститься відеозапис згідно якого було зафіксовано, що позивач в порушення вимог п. 8.7.3 "е" Правил дорожнього руху України проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора. Крім того, на вимогу працівника поліції пред'явити посвідчення водія, відмовився.

Як зазначено в п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах автоматичну фото- відеотехніку, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Отже, відеозапис з нагрудних боді-камер поліцейських, відповідно до ст. ст. 72, 73. 74, 99 КАС України, є належним та допустимим доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що в діях позивача вбачається склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем були порушені норми процесуального права.

Так, згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Окрім того, згідно Розділу ІІІ п. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Колегія суддів зазначає, що з наявного в матеріалах справи відеозапису встановлено, що відповідачем процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення дотримана не була.

Зокрема, в порушення норм ч. 1 ст. 268 КУпАП позивачу не було надано можливості підготуватися до захисту, у тому числі ознайомитися із відеозаписом, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою. При цьому позивач декілька разів наголошував на розгляді справи за участі адвоката, натомість відповідач безпідставно ігнорував прохання ОСОБА_3

При цьому, судом було встановлено, що поліцейський роти № 3 батальйону № 1 УПП у Вінницькій області капрал поліції Чорнокозинська Т.М., яка винесла оскаржувані постанови, не розглядала справу про адміністративні правопорушення та не вручала постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_3, що є самостійною підставою для скасування постанов про адміністративне правопорушення.

Судова колегія зазначає, що апелянтом в апеляційній скарзі не надано доказів дотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, як і взагалі не наведено доводів, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_3 суб'єктом владних повноважень не дотримано вимог зазначених вище норм, що порушило законні права та інтереси позивача, а тому постанови серії ЕАВ №873572 та ЕАВ №873607 від 26 січня 2019 року по справам про адміністративне правопорушення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в даному випадку позов ОСОБА_3 слід задовольнити частково, визнати протиправними та скасувати постанови серії ЕАВ №873572 та ЕАВ №873607 від 26 січня 2019 року у справі про адміністративні правопорушення, а справу надіслати на новий розгляд до УПП у Вінницькій області ДПП.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу поліцейського 3-ї роти 1-го батальйону УПП у Вінницькій області капрала поліції Чорнокозинської Тетяни Михайлівни залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 квітня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.