Справа № 319/194/19
Суддя: Валігурський Г. Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/194/19
Провадження №2-а/319/4/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Валігурського Г.Ю. при секретарі судового засідання Костенко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Молчанова Максима Андрійовича рядового поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕАВ №918237.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає про те, рядовий поліції УПП у Дніпропетровській області Молчанов М.А. виніс постанову ЕАВ №918237 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Пояснив, що 14.02.2019 о 14:54 в с. Вільне по шосе М29 він керував автомобілем MAN ТГА 26363, державний номер НОМЕР_1. Був зупинений рядовим поліції Молчановим М.А. без причин та на вимогу якого пред'явив водійське посвідчення та реєстраційний талон на транспортний засіб. Зазначає, що Правила дорожнього руху він не порушував, причину зупинку йому не повідомили, працівник поліції не представився та вимагав пред'явити товарно-транспортну накладну (ТТН) на вантаж, який він перевозив. Пред'явити вказаний документ він відмовився, оскільки п. 21 Правил дорожнього руху не вимагає від водіїв пред'явлення ТТН працівнику поліції. Вважає оскаржувану постанову незаконною, у зв'язку з чим просить її скасувати.

Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції проти позовних вимог заперечує посилаючись, що під час винесення оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєного правопорушення, обґрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі у якій також наполягав на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не прибули. Третя особа у поданих до суду поясненнях просить справу розглядати без участі її представника.

За таких обставин, на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України суд розглядає справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та доводи учасників справи, що викладені у позовній заяві та поясненні третьої особи, судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

14 лютого 2019 року інспектором 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Молчановим Максимом Андрійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №918237, згідно якої 14.02.2019 року о 14:54 ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом TGA 26.363 н.з. НОМЕР_2 в с. Вільне, 24 км. шосе М29 перевозив вантаж не маючи ТТН, чим порушив Наказу Міністерства транспорту України №363 та п. 22 ПДР - порушення правил перевезення вантажів.

Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Отже, порушення правил перевезення вантажів є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з оскарженої постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року. Позивачу ставиться в вину те, що він перевозив вантаж, не маючи ТТН.

Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила) визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Терміни та поняття, які визначені у цих Правилах:

Вантаж - всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу.

Вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.

Перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктами 11.4, 11.5, 11.6 Правил визначено, що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Проаналізувавши наведені положення Правил, суд дійшов висновку, що з урахуванням суб`єктного складу правовідносин з приводу надання транспортних послуг з перевезення вантажу, ці Правила поширюються саме на спеціальних суб`єктів (перевізників, вантажовідправників, вантажоодержувачів). Тому для встановлення порушень вимог Наказу № 363 обов`язково підлягає встановленню факт надання транспортної послуги у виді перевезення товару.

У свою чергу, Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (далі - ПДР України), зокрема, розділ 22, яким регламентовано правила перевезення вантажів (вимоги щодо ваги, габаритів, тощо), не містить вимог щодо наявності у водія товарно-транспортної накладної на вантаж.

Спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить посилань на те, що позивач, на момент її складання, перевозив вантаж на виконання вимог договору про перевезення вантажів, тобто був суб'єктом господарювання.

Під час судового розгляду справи відповідачем також не надано до суду належних та допустимих доказів, які б вказували, що на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності останній був суб'єктом господарювання, який надавав транспортні послуги з перевезення вантажу.

Крім того, статтею 14 Закон України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон №3353-XII) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону №3353-XII визначено основні права та обов'язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 «а», «б», «в» ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов'язковому технічному контролю.

Як зазначено у рапорті поліцейського Молчанова М.А. від 11.03.2019 року підставою для зупинки ним 14.02.2019 автомобіля під керуванням ОСОБА_1 був рух вказаного транспортного засобу крайній ліві смузі при вільній правій на дорозі, що має дві смуги. Під час спілкування з водієм виявлено, що останній перевозить вантаж та встановлено, що ОСОБА_3 не має або не бажає пред'явити ТТН на вантаж.

При цьому з матеріалів справи слідує, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема порушення одного з п.п. 11.2 - 11.5 ПДР України, яке пред'являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Рапорт поліцейського Молчанова М.А. від 11.03.2019 року складений майже через місяць після зупинки автомобіля позивача, інших доказів на підтвердження наведених у вказаному рапорті обставин до матеріалів справи не додано.

Враховуючи наведене, рядовий поліції Молчанов Максим Андрійович неправомірно вимагав у позивача пред'явити документи в т.ч. ТТН на вантаж.

Аналогічну правову позицію щодо підстав зупинки автомобіля та вимоги пред'явити документи, передбачені ПДР, наведено у постанові ВС від 15.03.2019 у справі №686/11314/17.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з того, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку. Обов'язок доведення вини особи у скоєнні правопорушення, інших обставин події правопорушення, що мали місце, покладено на суб'єкта владних повноважень. Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП і винесення постанови про накладання адміністративного стягнення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 94, 205, 241, 243-246, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14.02.2019 року серії ЕАВ №918237.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду подається через Куйбишевський районний суд Запорізької області.

Суддя Г.Ю.Валігурський