Справа № 638/4812/19
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/4812/19

Провадження № 2-а/638/285/19

05.04.2019 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_2, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 03.04.2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_2, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, а саме просить суд: 1) визнати рішення Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 05.02.2019 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою місця постійного мешкання: м. Харків, пр-т. ПеремогиАДРЕСА_1, у квартирі, що належить на праві приватної власності батьку дитини ОСОБА_1 неправомірним та скасувати; 2) зобовязати Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради зареєструвати місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою місця постійного мешкання дитини: м. Харків, пр-т. ПеремогиАДРЕСА_1, без письмової згоди матері.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Пунктом 1 частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

-хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

-хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

-хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що матір дитини ОСОБА_2 не надала свою згоду на реєстрацію спільної дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем реєстрації батька позивача ОСОБА_1. Отже, предметом спірних правовідносин саме ненадання згоди матері на реєстрацію дитини, що і стало підставою для відмови позивачу в реєстрації місця проживання, вимоги ж до Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

У частині 3 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, приписи статті 19 ЦПК України встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або повязаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, предметом даного позову є сімейні правовідносини, а вимоги до Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради є похідними від них, а тому спори за участю суб'єкта владних повноважень з приводу реєстрації місця проживання не носять публічно-правового характеру, а носять приватно-правовий характер, незалежно від участі у справі відповідача, як суб'єкта владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних відносинах містить постанова ОСОБА_4 Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/17 та постанова ОСОБА_4 Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №826/8687/16.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, враховуючи, що спірні правовідносини є цивільно-правовими, а відтак, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради та розяснити, що заявлені позовні вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного, п. 1 ч. 1 ст. 170, ст. 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, треті особи: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_2, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Розяснити позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі, відповідно до частини 5 статті 170 КАС України перешкоджає повторному зверненню до суду (суду в порядку адміністративного судочинства) з таким самим позовом.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати позивачу.

Розяснити позивачу, що він у строки визначені законом, має право звернутись з даним позовом в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: