Справа № 260/226/19
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2019 року м. Ужгород№ 260/226/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Гебеш С.А. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач ОСОБА_1.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), яким просить суд:

- визнати дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області протиправними щодо відмови у наданні ОСОБА_1 публічної інформації на інформаційний запит від 01.02.2019 року;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області надати копії запитуваних документів ОСОБА_1 на його інформаційний запит від 01.02.2019 року з 1 сторінки по 10 сторінку формату А4 безкоштовно, повідомити інформацію про конкретний розмір та способи оплати фактичних витрат на копіювання запитуваної інформації та надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 01.02.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2019 року позивач звернувся з письмовим інформаційним запитом у порядку вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про надання копій належним чином завірених документів, зокрема, лист відділу в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Листом від 07.02.2019 року № ПІ-18/20-122/0/63-19 відповідач відмовив у задоволенні запиту, обґрунтувавши його тим, що інформація у виді запитуваних копій документів містить загальну кількість 13 сторінок, та у зв'язку з цим запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк документів, починаючи з першої сторінки, відповідно до рахунку №9 від 06.02.2019 року, розміром 54,21 грн.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, а сформовані у листі висновки необґрунтованими, та такими, що порушують його законне право на отримання запитуваної у відповідача публічної інформації.

Ухвалою судді від 01.03.2019 року, у відповідності до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом прийнято рішення про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.03.2019 року ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області надано суду відзив на позовну заяву, згідно якого, відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них за результатами розгляду запиту громадянину ОСОБА_1 надано обґрунтовану вичерпну відповідь.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою слугував невірний розрахунок ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вартості фактичних витрат на копіювання та друк, а також ненадання на запит позивача від 01.02.2019 року безкоштовних перших 10 сторінок відповіді на звернення позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI зі змінами та доповненнями, (далі-Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.1 Закону № 2939-VI).

Згідно ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Пунктом 6 ч. 1 статті 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.4 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Згідно ч.2 ст.21 Закону № 2939-VI, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Частиною 3 ст. 21 Закону № 2939-VI визначено, що розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

В даному випадку механізм відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами за запитом на інформацію визначено Порядком відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20 грудня 2016 року за № 555, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 січня 2017 року за № 26/29894 (далі-Порядок).

Так, згідно п. 3 Порядку, документи за запитом на інформацію надаються безкоштовно, зокрема, якщо задоволення запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом, що не перевищує 10 сторінок.

Пунктом 4 Порядку передбачено, відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів здійснюється у разі виготовлення більш як 10 сторінок запитуваних документів, починаючи з першої сторінки, відповідно до Розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20 грудня 2016 року № 555.

Відповідач у своєму листі від 07.02.2019 року ПІ-18/20-122/0/63-19 зазначає, що позивачу необхідно оплатити витрати на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію 54,21 грн. і надіслав позивачу відповідний рахунок № 9 від 06.02.2019 року.

Відповідач при формуванні вказаного рахунку виходив з того, що запитувана позивачем інформація складається з 13 аркушів, що перевищує кількість 10 аркушів які надаються безкоштовно, а вартість одного становить 4,17 грн.

Таким чином відповідач у розрахунку ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вартості фактичних витрат на копіювання та друк визначив вартість витрат без перших безкоштовних 10 сторінок відповіді.

Однак суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки з системного аналізу вищенаведених норм, під фактичними витратами на копіювання та/або друк документів, маються на увазі усі витрати, що здійснюються при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов'язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з абз.11 п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено що якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

З приводу посилання відповідача на те, що він при формуванні позивачу вище значеного рахунку № 9 від 06.02.2019 року керувався зокрема порядком відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20.12.2016 року за № 555, то суд зазначає наступне.

Так, згідно із вказаним Порядком, відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів здійснюється у разі виготовлення більш як 10 сторінок запитуваних документів, починаючи з першої сторінки, відповідно до Розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи, затвердженого вищевказаним Наказом.

В той же час, суд при розгляді даної справи і винесення у ній рішення керується ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" згідно якої визначено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Так, ч.2 ст.21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Аналізуючи вказані норми закону суд констатує, що під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов'язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок і таке право визначено позивачу Законом України "Про доступ до публічної інформації".

При цьому, питання щодо надання розпорядником інформації перших 10 сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв'язку з невідшкодуванням відповідних витрат Законом України "Про доступ до публічної інформації" та іншими чинними нормативно-правовими актами прямо не врегульовано.

Крім того, слід зазначити, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" має вищу юридичну силу ніж порядок, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20.12.2016 року за № 555 "Про відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію" яким керувався відповідач при формуванні рахунку позивачу.

Суд також зауважує, що Конституційний Суд України в ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої, третьої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 25 червня 2013 року № 29-у/2013 зазначив:

"Суб'єкт права на конституційне звернення - Міжнародна благодійна організація "Екологія-Право-Людина" (далі - Міжнародна благодійна організація) - звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням дати офіційне тлумачення положень статті 21 Закону, яка встановлює, що запит на інформацію надається безкоштовно (частина перша); у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більше як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк (частина друга); розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати на копіювання або друк, інформація надається безкоштовно (частина третя).

Автор клопотання просить дати офіційне тлумачення положень статті 21 Закону, а саме:

- частини першої в системному зв'язку з частиною другою в аспекті питання, чи гарантує ця стаття безоплатне надання кожному перших десяти сторінок на запит, незалежно від кількості аркушів, що виготовляються для задоволення запиту;

- словосполучення "фактичні витрати на копіювання та друк", яке міститься в частині другій;

- положення "розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником", яке міститься в частині третій. На думку Міжнародної благодійної організації, суб'єкти владних повноважень неоднозначно застосовують положення статті 21 Закону, що відображається в затверджених відомчими актами розмірах фактичних витрат на копіювання і друк одного аркуша та проведення обрахунку сторінок.

Суб'єкт права на конституційне звернення, порушуючи питання щодо обґрунтування встановлення розпорядниками інформації різного розміру відшкодування витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію в межах граничних норм, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію" від 13 липня 2011 року № 740, намагається отримати консультацію з приводу неоднакового підходу до розрахунку фактичних витрат на їх виготовлення. Проте надання консультацій чи роз'яснень щодо застосування правових норм не належить до повноважень Конституційного Суду України (Ухвала Конституційного Суду України від 31 березня 2010 року № 15-у/2010).

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області невірно розраховано вартість фактичних витрат на копіювання та друк, а також не надало позивачу безкоштовно 10 сторінок із загальної кількості сторінок відповіді на запит ОСОБА_1 від 01.02.2019 року, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання відповідача - ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області на Порядок відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20.12.2016 року за № 555, оскільки вказаним нормативно-правовим актом визначено суто механізм відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються передбаченими у них розпорядниками інформації, що у свою чергу спростовує твердження відповідача, наведених ним у відзиві на позовну заяву.

Відповідач посилаючись на Порядок відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20 грудня 2016 року за № 555, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 січня 2017 року за № 26/29894 (далі-Порядок), діяв не в межах та спосіб встановлений нормами чинного законодавства.

Щодо посилання представника відповідача на практику Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/4676/18 у аналогічній ситуації, то суд такі доводи відповідача також відхиляє, оскільки існує інша позиція у аналогічному спорі навіть між тими самими сторонами: рішення суду першої інстанції у справах №260/1351/18 яким судом у задоволенні позову було відмовлено, проте Восьмим апеляційним адміністративним судом рішення першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову від 19.03.2019 року у справі №857/2121/19 (справа у першій інстанції №260/1351/18), якою позов задоволено повністю.

Крім того, у справі №260/1149/18 рішенням суду позов було задоволено повністю, та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Тому посилання відповідача у своєму відзиві на адміністративний позов на вищевказане рішення апеляційної інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні даного позову судом не може братись до уваги, оскільки в даному випадку суд виходить з обставин справи та доказів які стосуються саме цього спору, а вказана обставина відповідача не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо посилань відповідача на його дискреційні повноваження в межах виконання "Порядоку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи" а також Закону України "Про доступ до публічної інформації" суд також відхиляє, з огляду на наступне.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зобов'язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб'єктами владних повноважень та фізичними особами.

Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст. 139 КАС України, в зв'язку зі звільненням позивача від сплати судового збору як учасника бойових дій) та відсутністю судових витрат відповідача - судові витрати не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 19, 72, 77, 241 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ -НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, код ЄДРПОУ - 39766716) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 01.02.2019 року на отримання публічної інформації.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області надати ОСОБА_1 перші 10 сторінок документів на запит від 01.02.2019 року на отримання публічної інформації безкоштовно, повідомити інформацію про конкретний розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання запитаної інформації та надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 01.02.2019 року на отримання публічної інформації з урахуванням оплати фактичних витрат на копіювання запитуваної інформації.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно ч.3 ст.243 КАС України повний текст рішення суду виготовлено та підписано 05.04.2019 року.

Суддя C.А. Гебеш