Справа № 818/810/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р.Справа № 818/810/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Сумцової С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Кунець О.М.) від 13.06.2018 року (повний текст рішення складений 20.06.2018 р.) по справі № 818/810/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУДФС у Сумській області від 10.11.2017 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 36000,00 грн., з них: 28800,00 грн. основного платежу та 7200,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУДФС у Сумській області від 10.11.2017 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 170,00 грн., з них 170,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУДФС у Сумській області від 10.11.2017 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача за платежем військовий збір на суму 3000,00 грн., з них: 2400,00 грн. основного платежу та 600,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він має у користуванні земельну ділянку призначену для садівництва та особистого селянського господарства площею до 2 га, яку самостійно обробляє, в результаті чого отримує продукцію, яку в подальшому реалізує фізичним особам.

Позивач, 07.04.2017 р. подав до декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік., а 09.10.2017 р. ГУ ДФС у Сумській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_3 з питань достовірності задекларованих даних у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, за результатами якої складено Акт №2679/18-28-13-03//175 від 09.10.2017 р., яким встановлено порушення вимог Податкового кодексу України, а саме: до Декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік платником податків ОСОБА_3 не включено дохід від реалізації фізичним особам сільськогосподарської продукції. Зазначені обставини стали підставою для прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 року по справі № 818/810/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є платником податку на доходи фізичних осіб та 07.04.2017 р. ним подано до Конотопської об'єднаної податкової інспекції ГУ ДФС (Буринське відділення) податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік (а.с.37-39).

У період з 02.10.2017 р. по 04.10.2017 р. ГУ ДФС у Сумській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 з питань достовірності задекларованих даних у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, за результатами якої 09.10.2017 р. складено Акт перевірки № 2679/18-28-13-03//175 (а.с. 9-11), згідно висновків якого встановлено порушення п. 49.2 ст. 49 ПК України, а саме: до Декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік не було включено дохід від реалізації фізичним особам сільськогосподарської продукції; п.п. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України, в результаті чого донараховано 28800 грн. податку на доходи фізичних осіб; п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого донараховано 2400 грн. військового збору.

У зв'язку з виявленими порушеннями, 10.11.2017 р. Головним управлінням ДФС у Сумській області прийнято податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу було збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 36000 грн., з них: 28800,00 грн. - за податковим зобов'язанням та 7200,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 6); № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170,00 грн. (а.с. 7); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в сумі 3000,00 грн., з них: 2400,00 - за податковим зобов'язанням та 600,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 8).

Не погодившись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що судом першої інстанції не застосовано (невірно застосовано) положення пп. 165.1.24 п. 165.1 ст. 165 ПК України, зокрема не враховано, що при продажу власної продукції тваринництва груп 1-5, 15, 16 та 41 УКТ ЗЕД, отримані від такого продажу доходи не є оподатковуваним доходом, якщо їх сума сукупно за рік не перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Такі фізичні особи здійснюють продаж зазначеної продукції без отримання довідки про наявність земельних ділянок.

У разі коли сума отриманого доходу перевищує встановлений цим підпунктом розмір, фізична особа зобов'язана надати контролюючому органу довідку про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, що видається у довільній формі сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) власника продукції тваринництва. Якщо довідкою підтверджено вирощування проданої продукції тваринництва безпосередньо платником податку, оподаткуванню підлягає дохід, що перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Також апелянт зазначив, що задекларовані 160000,00 грн. у розділі 11 е-декларації з видом доходу «Інше: дохід від реалізації сільськогосподарської продукції», є доходом від самостійно вирощеної продукції та проданої ФОП ОСОБА_5, а саме свині живі, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 21.04.2016 р., від 26.08.2016 р., від 27.12.2016 р. Вказана продукція відноситься до групи 01 УКТ ЗЕД. При цьому для вигодовування свиней сільськогосподарські культури вирощувались на земельних ділянках, належних позивачу на праві власності, площа яких не перевищує 2 га, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5023 га, земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,5023 га, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,3883 га, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,4247 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходяться на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області, що було підтверджено правовстановлюючими документами на землю, договорами продажу сільгосппродукції.

На підставі цього, апелянт зазначив, що в порушення зазначеної норми ПК України, відповідачем нараховано податок з доходів фізичних осіб на всю суму доходу, а не на ту, яка підлягала оподаткуванню.

Щодо наведених вище доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до пп. 165.1.24. п. 165.1 ст. 165 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: доходи, отримані від продажу власної сільськогосподарської продукції, що вирощена, відгодована, виловлена, зібрана, виготовлена, вироблена, оброблена та/або перероблена безпосередньо фізичною особою на земельних ділянках, наданих їй у розмірах, встановлених Земельним кодексом України для ведення:

садівництва та/або для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) та/або для індивідуального дачного будівництва. При цьому якщо власник сільськогосподарської продукції має ще земельні частки (паї), виділені в натурі (на місцевості), але не використовує їх (здає в оренду або обслуговує), отримані ним доходи від продажу сільськогосподарської продукції не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу;

особистого селянського господарства та/або земельні частки (паї), виділені в натурі (на місцевості), сукупний розмір яких не перевищує 2 гектари. При цьому розмір земельних ділянок, зазначених в абзаці другому цього підпункту, а також розмір виділених в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв), які не використовуються (здаються в оренду, обслуговуються), не враховуються.

Якщо розмір земельних ділянок, зазначених в абзаці третьому цього підпункту, перевищує 2 гектари, дохід від продажу сільськогосподарської продукції підлягає оподаткуванню на загальних підставах.

При продажу сільськогосподарської продукції (крім продукції тваринництва) її власник має подати податковому агенту копію довідки про наявність у нього земельних ділянок, зазначених в абзацах другому та третьому цього підпункту. Оригінал довідки зберігається у власника сільськогосподарської продукції протягом строку позовної давності з дати закінчення дії такої довідки. Довідка видається сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) платника податку протягом п'яти робочих днів з дня отримання відповідною радою письмової заяви про видачу такої довідки.

Форма довідки встановлюється у порядку, визначеному статтею 46 цього Кодексу для податкових декларацій.

При продажу власної продукції тваринництва груп 1 - 5, 15, 16 та 41 УКТ ЗЕД, отримані від такого продажу доходи не є оподатковуваним доходом, якщо їх сума сукупно за рік не перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Такі фізичні особи здійснюють продаж зазначеної продукції без отримання довідки про наявність земельних ділянок.

У разі коли сума отриманого доходу перевищує встановлений цим підпунктом розмір, фізична особа зобов'язана падати контролюючому органу довідку про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, що видається у довільній формі сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) власника продукції тваринництва. Якщо довідкою підтверджено вирощування проданої продукції тваринництва безпосередньо платником податку, оподаткуванню підлягає дохід, що перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Якщо таким платником податку не підтверджено самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, доходи від продажу якої він отримав, такі доходи підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

З наведеної вище норми ПК України вбачається, що для її застосування до спірних правовідносин, необхідне дотримання умов, що прямо передбачені приписами цієї статті.

Судовим розглядом встановлено, що 01.06.2017 р. ГУ ДФС у Сумській області направило ОСОБА_3 запит про надання інформації та її документального підтвердження (а.с. 43-45), на який позивачем листом від 04.07.2017 р. надано письмові пояснення, де вказано, що йому належить 24 земельні ділянки загальною площею 63,315 га. Дохід у розмірі 160000,00 грн. ним отриманий від продажу фізичним особам самостійно вирощеної сільськогосподарської продукції на земельних ділянках, розмір яких не перевищує 2 га (а.с. 46).

Підтверджуючих документів щодо вирощеної продукції і отриманого доходу контролюючому органу надано не було.

У зв'язку з цим, ГУ ДФС у Сумській області для отримання інформації щодо кількості земельних ділянок, зареєстрованих за ОСОБА_3, їх загальної площі та цільового призначення були направлені запити до Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області № 4972/10/18-28-13-02-22 від 14.07.2017 р. (а.с. 35), Буринського відділення Конотопської ОДПІ № 2965/7/18- 28-13-02-24 від 13.07.2017 р. (а.с. 40).

На запити контролюючого органу Слобідська сільська рада Буринського району Сумської області у відповіді № 245 від 10.08.2017 р. повідомила, що відомостей про Державну реєстрацію земельних ділянок немає, довідки про наявність у фізичної особи земельних ділянок форма 3-ДФ ОСОБА_3 не видавались (а.с. 36). Конотопська ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області листом за № 904/7/17-206 від 14.07.2017 р. повідомила, що загальна площа земельних ділянок, які належать ОСОБА_3 та внесена до АС "Податковий блок" за 2016 р., становить 47,12 га. Тип земельної ділянки-земельна частка (пай), сума нарахованого і сплаченого позивачем земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік склала 2794,22 грн. (а.с. 42).

Колегія суддів зазначає, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016 р. складала 1378,00 грн., а тому 100 розмірів мінімальної заробітної плати у 2016 році складали 137800,00 грн.

В свою чергу, дохід отриманий позивачем у 2016 році від продажу продукції тваринництва складав 160000,00 грн., що перевищує 100 розмірів мінімальної заробітної плати у 2016 році, у зв'язку з чим позивач зобов'язаний був подати контролюючому органу довідку про самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, що видається у довільній формі сільською, селищною, міською радою, оскільки наявність і надання такої довідки контролюючому органу під час проведення перевірки є основною умовою для не нарахування податку на доходи отримані від продажу продукції тваринництва (у розмірі, що не перевищує 137800,00 грн.).

Позивачем ні контролюючому органу, ні під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій такої довідки надано не було. Крім того, позивачем не надано будь-яких інших доказів того, що продані ФОП ОСОБА_5 свині були ним самостійно вирощені, розведені або відгодовуванні, що свідчить про те, що позивачем документально не підтверджено самостійне вирощування, розведення, відгодовування продукції тваринництва, а тому доходи отримані від продажу свиней у розмірі 160000,00 грн. підлягали оподаткуванню на загальних підставах.

Відповідно до пп. 164.2.2, п. 164.2, ст. 164 ПК України, до загального річного оподатковуваного доходу платника податку включаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Крім того, відповідно до ст. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Згідно з пп. 168.2.1, п. 168.2, ст. 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Наведене свідчить про те, що отримавши дохід від продажу сільськогосподарської продукції в розмірі 160000,00 грн., позивач повинен був включити його до Декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та сплатити з одержаного доходу податок на доходи фізичних осіб за ставкою (18%), визначеною п.167.1 ст. 167 ПК України і військовий збір за ставкою (1,5%), визначеною п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX цього Кодексу.

У зв'язку з не декларуванням та не сплатою податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу від продажу фізичним особам сільськогосподарської продукції на суму 160000,00 грн., висновок контролюючого органу щодо порушення пп. 164.2.2, п. 164.2, ст. 164, пп. 168.2.1, п. 168.2, ст. 168, п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України та як наслідок, визначення позивачу спірними податковими повідомленнями-рішення грошових зобов'язань, є правомірним.

Доводи апелянта з приводу неправильного застосування (незастосування) судом першої інстанції пп. 165.1.24 п. 165.1 ст. 165 ПК України є помилковими та спростовуються наведеними вище обставинами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 року по справі № 818/810/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

З урахуванням того, що відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 року по справі № 818/810/18 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.06.2018 року по справі № 818/810/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 08.04.2019 року