Справа № 826/320/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2019 року 11:25 № 826/320/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., при секретарі судових засідань Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі
до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
про визнання дій протиправними, скасування наказів, поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за участі представників сторін:
від позивача - ОСОБА_3
від відповідача - Любачевський В.В.
ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у місті Києві щодо звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега);
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №309 о/с від 21 серпня 2017 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби в місті Києві по вулиці Народного Ополчення, 9;
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №552 о/с від 13 грудня 2017 року щодо звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції з посади інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега);
- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №242 о/с від 20 березня 2018 року «Про внесення змін до деяких наказів Департаменту патрульної поліції», яким внесено зміни з підстав призначення ОСОБА_2 визначених у наказі №309 о/с від 21 серпня 2017 року та змінено дату звільнення в наказі №552 о/с від 13 грудня 2017 року вже після припинення трудових відносин під час розгляду справи в суді;
- зобов'язати Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за місцем несення служби у місті Києві по вулиці Лобачевського, 23 А (з обслуговування лівого берега);
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задоволено частково, визнано протиправними та скасовано накази Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 05 грудня 2017 року №1852 в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції, від 13 грудня 2017 року №552 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції, від 20 березня 2018 року №242 о/с «Про внесення змін до деяких наказів Департаменту патрульної поліції» в частині зміни дати звільнення ОСОБА_2 у наказі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 13 грудня 2017 року №552 о/с; поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України; стягнуто на користь ОСОБА_2 з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 157 482 (сто п'ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 57 коп.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також, звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора роти №1 батальйону №4 полку №2 (з обслуговування лівого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10 745 (десять тисяч сімсот сорок п'ять) грн. 31 коп.; повернуто ОСОБА_2 через відповідний орган Державної казначейської служби України судовий збір в сумі 1409 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень) 60 коп., який сплачений квитанцією від 26 січня 2018 року №0.0.950261022.1 на наступні платіжні реквізити: отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, рахунок отримувача 4007, код класифікації доходів бюджету 22030101.

22 березня 2019 року позивачем подано до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу в сумі 10 924,40 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Відповідачем подано заяву щодо питань, які виникають під час судового розгляду справи, в якій відповідач заперечував проти відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано належних доказів отримання представником позивача (адвокатом) доходу в сумі 10 924,40 грн.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу, заслухавши пояснення представників сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Відповідно до частин 3, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами 1, 3, 4, 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що с вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що заява про постановлення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат подана позивачем 22 березня 2019 року, тобто протягом п'яти днів після постановлення оскаржуваної ухвали, як передбачено статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України. Також суд зазначає, що до закінчення судових дебатів позивачем заявлялось про відшкодування витрат на правничу допомогу.

За змістом норми частини 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються в тому числі з витрат, пов'язаних з розглядом справи, - витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат береться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу стягуються з іншої сторони лише у тому випадку, якщо професійна правнича допомога реально надавалася в справі тією особою або особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов'язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, висловленої у постанові від 15 травня 2018 року по справі №821/1594/17, належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу, по якій таку допомогу надано.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано додаткову угоду №1 до договору про надання правничих (правових) послуг №88/18 від 02 жовтня 2018 року, рахунок від 19 березня 2019 року згідно договору про надання правничих (правових) послуг №88/18 від 02 жовтня 2018 року та копію квитанції №1259103 від 22 березня 2019 року про оплату позивачем професійної правничої допомоги в сумі 10924,40 грн.

Відповідно до рахунок від 19 березня 2019 року згідно договору про надання правничих (правових) послуг №88/18 від 02 жовтня 2018 року позивачу надано наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи та їх правовий аналіз (1 година - 528,60 грн) всього 6 годин на загальну суму 3171,60 грн; вивчення та правовий аналіз законодавчої бази, судової практики по справі (1 година 528,60 грн) всього 3 години на загальну суму 1585,80 грн; підготування та подання до суду заяви про уточнення позовних вимог від 02 листопада 2018 року всього на суму 1762 грн; участь в судових засіданнях у справі (1 судове засідання 881 грн) всього 5 судових засідань на загальну суму 4405 грн.

Суд зауважує, що надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу містять посилання на справу, в якій надано таку правничу допомогу.

Стосовно посилань відповідача на обов'язковість ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, суд їх не приймає, оскільки предметом вирішення заяви про розподіл судових витрат (витрат на правничу допомогу) є фактичне понесення витрат на правову допомогу позивачем та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування в даному випадку не є предметом спору.

На думку суду, заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання правничої допомоги та обсягом наданих послуг.

З огляду на вищевикладене, оскільки рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволено частково, суд приходить до висновку щодо пропорційного розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі - 7282,93 грн.

Керуючись статтями 72-77, 132, 134, 139, 143, 241-243, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7282 (сім тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 93 копійки.

3. В задоволенні решти заяви відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст додаткового рішення виготовлено 03 квітня 2019 року