Справа № 0940/1561/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/64/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року (суддя - Григорук О.Б., час ухвалення - 12:13, місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту - 19.11.2018 року),

в адміністративній справі №0940/1561/18 за позовом Корпорації «Укртрансжилбуд» до Управління Держпраці в Івано-Франківській області,

про визнання протиправною і скасування постанови,

встановив:

У серпні 2018 року позивач Корпорація «Укртрансжилбуд» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-ІФС від 07.06.2018 р. про накладення на позивача штрафу в розмірі 1340280 грн..

Відповідач Управління Держпраці в Івано-Франківській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-ІФС від 07.06.2018 р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

З цим рішенням суду першої інстанції від 12.11.2018 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин справи, з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що 10.05.2018 року головним державним інспектором вручено генеральному директору Корпорації «Укртрансжилбуд» направлення на проведення інспекційного відвідування та вимогу про надання документів від 10.05.2018 р.. Однак, 11.05.2018 року головним державним інспектором складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування та зупинено строк його проведення до 18.05.2018 року, також складено ще одну вимогу про надання документів. Надалі, на виконання вимоги інспектора від 11.05.2018 р. позивачем надано копії документів, в ході ознайомлення з якими головним державним інспектором виявлено порушення позивачем ч.1, 3 ст.24 КЗпП України, яке зафіксовано в Акті інспекційного відвідування від 18.05.2018 року №ІФ797/45/АВ. Зокрема, під час інспекційного відвідування надано цивільно-правові угоди, укладені Корпорацією «Укртрансжилбуд» з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_3, які мають ознаки трудового договору, оскільки працівники виконували не індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації. Предметом зазначених цивільно-правових угод є процес праці, а не її кінцевий результат. Таким чином, на підставі виявлених порушень, відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України відповідачем правомірно винесено постанову №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 07.06.2018 р. про накладення на Корпорацію «Укртрансжилбуд» штрафу в розмірі 1340280 грн.. Вважає апелянт, що порушення позивачем законодавства про працю є повністю доведеними, а тому немає підстав для скасування постанови №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 07.06.2018 р..

За результатами апеляційного розгляду апелянт Управління Держпраці в Івано-Франківській області просить скасувати рішення суду від 12.11.2018 року та постановити рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Позивач Корпорація «Укртрансжилбуд» подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 12.11.2018 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу №597-Д від 07.05.2018 р. та направлення №04-13/15-10/3094 від 07.05.2018 р., в період з 10.05.2018 р. по 11.05.2018 р. було заплановано проведення інспекційного відвідування Корпорації «Укртрансжилбуд» щодо додержання вимог законодавства про працю (а.с. 136, 137 Т.1).

10.05.2018 р. головним державним інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області складено Вимогу до позивача про надання/поновлення документів №ІФ797/45/ПД (а.с. 138-139 Т.1).

11.05.2018 р. головним державним інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №ІФ797/45/НД/АВ та вимогу до позивача про надання/поновлення документів №ІФ797/45/ПД (а.с. 140-141, 142-143 Т.1).

18.05.2018 року за результатами проведення інспекційного відвідування було складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ІФ797/45/АВ (а.с. 146-149 Т.1).

Із змісту вказаного Акту видно, що в ході інспекційного відвідування виявлено порушення позивачем Корпорація «Укртрансжилбуд», зокрема, вимог ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: укладення з громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_3, договорів цивільно-правового характеру, які мають ознаки трудових договорів.

Також 18.05.2018 р. головним державним інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області видано припис №ІФ797/45/АВ/П про усунення виявлених порушень (а.с. 150-152 Т.1).

23.05.2018 року відповідачем Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято рішення №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД щодо розгляду справи про накладення штрафу за порушення вимог ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, і такий розгляд справи призначено на 07.06.2018 року (а.с. 158 Т.1).

30.05.2018 року відповідач листом №17-08/15-10/3638 направив позивачу повідомлення про виклик на 07.06.2018 року на розгляд справи про накладення штрафу (а.с. 161 Т.1).

За результатами розгляду справи про накладення штрафу відповідачем Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області прийнято постанову №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 07.06.2018 року, якою застосовано до позивача Корпорації «Укртрансжилбуд» штраф в розмірі 1340280 грн. за виявлені під час інспекційного відвідування порушення вимог ч.1, ч.3 статті 24 КЗпП України (а.с. 163 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, тобто визнання протиправною та скасування постанови №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 07.06.2018 р. про накладення штрафу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 4 статті 2 вищезгаданого Закону передбачено, що заходи контролю здійснюються зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. пост. КМ України від 26.04.2017 р. № 295 (далі Порядок № 295).

Так, пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб'єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів (п.10 Порядку № 295).

Згідно п.14 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування об'єкт відвідування має право, зокрема, не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником (п.19, п.20 Порядку №295).

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (п.28 Порядку №295).

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (п.29 цього Порядку).

З матеріалів справи, а саме, наказу №597-Д від 07.05.2018 р. та направлення №04-13/15-10/3094 від 07.05.2018 р. видно, що періодом проведення інспекційного відвідування Корпорації «Укртрансжилбуд» щодо додержання вимог законодавства про працю було визначено строк з 10.05.2018 року по 11.05.2018 року.

Однак, інспекційне відвідування фактично було проведено і Акт було складено 18.05.2018 року, що підтверджується змістом цього Акту від 18.05.2018 року і не заперечується сторонами по справі.

При цьому, ні Наказу, ні Направлення на 18.05.2018 року щодо проведення (продовження строку проведення) інспекційного відвідування не було.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що інспекційне відвідування позивача проводились без відповідного Наказу та Направлення на 18.05.2018 року, з порушенням терміну, що являється порушенням порядку проведення інспекційного відвідування (порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю).

Отже, виявлені та оформлені з порушенням законодавства результати інспекційного відвідування не можуть бути покладені в основу рішення відповідного компетентного органу, зокрема постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області, про притягнення Товариства до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ІФ797/45/НД/АВ від 11.05.2018р. та Вимогу про надання документів №ІФ797/45/ПД від 11.05.2018р. в строк до 09.30 год.18.05.2018р. позивачем було отримано лише 01.06.2018 року, що підтверджується конвертом та довідкою поштампу, а тому позивач не знав про проведення інспекційної перевірки 18.05.2018 р. та був позбавлений права на участь в процесі інспекційного відвідування та можливості вчасно надати необхідні документи.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затв. пост. КМ України від 17 липня 2013 р. №509.

Так, відповідно до пункту 6 Порядку №509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 Порядку №509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Таким чином, вказаними правовими нормами передбачено обов'язок посадової особи Держпраці проінформувати суб'єктів господарювання та роботодавців про розгляд справи щодо накладення штрафу не пізніше ніж за п'ять днів. В разі відсутності інформації про те, що відповідний суб'єкт господарювання був належним чином та своєчасно (за 5 днів) повідомлений про час і місце розгляду справи, справа не може бути розглянута без його участі.

Отже, являються безпідставними твердження відповідача про те, що обов'язок органу Держпраці полягає лише в тому, щоб за 5 днів до дати розгляду справи направити (скерувати) на адресу Товариства поштове повідомлення і не з'ясовувати питання про те, чи своєчасно (і чи взагалі) отримало Товариство таке повідомлення про розгляд справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що визначений пунктами 6, 7 Порядку №509 обов'язок суб'єкта владних повноважень своєчасно поінформувати Особу про розгляд справи кореспондується із правом такої Особи на участь в процесі прийняття рішення щодо притягнення до відповідальності, в тому числі правами Особи щодо надання доказів і пояснень, користування юридичною допомогою, тощо. Встановлений пунктом 6 Порядку п'ятиденний строк являється відповідною гарантією саме для Особи, яку мають намір притягнути до відповідальності на можливість користування цією Особою своїми правами до моменту винесення Рішення про накладення (чи не накладення) штрафу.

З матеріалів адміністративної справи видно, що 23.05.2018 р. заступник начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області прийняв рішення №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД щодо розгляду справи про накладення штрафу за порушення вимог ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, і такий розгляд справи призначено на 07.06.2018 року.

Однак, в матеріалах справи немає доказів того, що позивача Корпорацію «Укртрансжилбуд» було належним чином та своєчасно повідомлено про такий розгляд справи.

З цього приводу колегія суддів вважає безпідставним покликання відповідача на копію листа-повідомлення від 30.05.2018 р. №17-08/15-10/3638 про виклик на розгляд справи, як на доказ виконання вимог пункту 6 Порядку №509, оскільки цей лист підтверджує лише факт направлення повідомлення на адресу Товариства, а даних про те, що Товариство отримало такого листа, немає.

Сам же Акт інспекційного відвідування позивачем було отримано лише 12.06.2018 року, тобто після розгляду справи та винесення спірної постанови від 07.06.2018 року, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, являються обґрунтованими доводи позивача про те, що Товариство взагалі не було повідомлене про розгляд справи на 07.06.2018 року і тому не мало можливості взяти участь в процесі такого розгляду.

Недотримання вказаних вище правових норм мало наслідком порушення права Товариства на участь в процесі прийняття рішення, закріпленого статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Одночасно, колегія суддів вважає помилковими твердження суду першої інстанції про те, що правомірність дій відповідача щодо проведення заходу державного контролю не є предметом даного спору, оскільки позивач не оскаржив окремо таких дій. Тут, колегія суддів звертає увагу, що позивачем у розглядуваному спорі вибрано правильний спосіб судового захисту шляхом оскарження до адміністративного суду постанови відповідача про притягнення позивача до відповідальності, як кінцевого рішення суб'єкта владних повноважень у розглядуваних правовідносинах. Підставами такого адміністративного позову було, серед інших, вказано порушення відповідачем порядку проведення інспекційного відвідування та порядку притягнення до відповідальності.

Щодо наявності порушень позивачем вимог трудового законодавства як підстав для прийняття постанови №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС від 07.06.2018 р., суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи видно, що підставою для винесення оскарженої постанови про накладення на Корпорації «Укртрансжилбуд» штрафу у розмірі 1340280 грн., стали, зокрема, висновки Акту інспекційного відвідування про те, що Корпорація «Укртрансжилбуд» уклала з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_3, договори цивільно-правового характеру, які мають ознаки трудових договорів.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.24 КЗпП України).

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Тобто, забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб'єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов'язкових платежів.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що сфера регулювання статті 24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством та фізичною особою мають місце відносини, які по факту підпорядковуються трудовому законодавству, а застосування штрафних санкцій за абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи наведені норми права, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату, послуги. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Також, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Натомість, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Крім цього, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

З матеріалів справи видно, що 02.10.2017 р. між Корпорацією «Укртрансжилбуд» в особі генерального директора ОСОБА_15 укладено угоди на виконання робіт з ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9 (а.с. 30-50, 195-208 Т.1).

Також, 27.11.2017 р. Корпорацією «Укртрансжилбуд» в особі генерального директора ОСОБА_15 укладено угоди на виконання робіт з ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_16 (а.с. 51-60, 187-194 Т.1).

Вищевказаними цивільно-правовими договорами було, зокрема, передбачено: позивач як замовник доручає, а фізична особа як виконавець бере на себе зобов'язання приступити та виконати роботи (послуги) по влаштуванню покриття ФЕМ по об'єкту: реконструкція площі Ринок у м. Дрогобичі Львівської області; виконавець самостійно організовує та планує роботу. Об'єм для виконання 200 м.кв. (пункт 1.2 угоди на виконання робіт); виконавець якісно і кваліфіковано виконує задану роботу згідно проекту, правил та норм, гарантує якість робіт на строк передбачений чинним законодавством та здає замовнику окремі її етапи відповідно до проекту та строків, що встановлюються під час конкретного виконання певних робіт; результати виконання робіт чи окремих її етапів оформлюються двостороннім актом прийому-передачі, що є підставою для проведення розрахунків з виконавцем (пункти 1.3-1.4 угоди на виконання робіт); замовник забезпечує виконавця усіма необхідними матеріалами згідно норм для виконання роботи, передбаченої цим договором, в т.ч. малоцінними швидкозношуваними предметами. Після закінчення всіх робіт виконавець повинен повернути всі залишкові матеріали. Замовник зобов'язується прийняти й оплатити належно виконану виконавцем роботу (пункти 1.5-1.6 угоди на виконання робіт); на виконання робіт замовник сплачує виконавцеві винагороду з розрахунку за фактичний об'єм робіт на підставі акту прийому-передачі етапів робіт з розрахунку за відповідну одиницю, по розцінкам, що погоджені сторонами (пункту 2.1 угоди на виконання робіт). У разі виникнення інших робіт, після взаємного погодження сторонами, такі роботи оплачуються додатково. Замовник здійснює авансові платежі виконавцю за окремі етапи робіт, повна оплата проводиться після підписання акту прийому-передачі виконаних робіт. Будь-які витрати непередбачені даним договором несе виконавець (пункти 2.2-2.3 угоди на виконання робіт).

На підтвердження того, що Корпорація «Укртрансжилбуд» уклала з вказаними вище особами договори цивільно-правового характеру, позивач надав копії актів прийому-передачі виконаних робіт (послуг) від 01.10.2018 р., від 25.10.2018 р., в яких зазначено об'єм виконаних робіт кожним виконавцем та їх вартість (а.с. 2-7 Т.2).

Також, для підтвердження наявності мети - одержання конкретного результату виконаних робіт, позивачем надано договір підряду від 25.09.2017 №25/09/17, укладеного із Комунальним підприємством «Управління капітального будівництва» Дрогобицької міської ради щодо реконструкції площі Ринок у м. Дрогобичі Львівської області (а.с. 34-36 Т.1).

Крім цього, судом першої інстанції вірно враховано, що згідно штатного розпису позивача, табелів обліку використання робочого часу, відомостей на виплату заробітної плати (а.с. 9-24 Т.2), відсутні відомості про вищезгаданих фізичних осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6. На вказаних фізичних осіб не поширювалися Правила внутрішнього трудового розпорядку позивача.

Таким чином, суд першої і дійшов вірного висновку, що між Корпорацією «Укртрансжилбуд» як замовником та громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_3, як виконавцями, було укладено саме цивільно-правові договори.

Вищенаведені висновки суду першої інстанції підтверджені матеріалами справи та не спростовані апелянтом.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу на позивача №ІФ797/45/АВ/П/ПТ/ТД-ІФС від 07.06.2018 р. є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року в адміністративній справі №0940/1561/18 за позовом Корпорації «Укртрансжилбуд» до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною і скасування постанови - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 05.04.2019 року