Справа № 807/662/18
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів № 857/447/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Багрія В.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року (головуючий суддя: Дору Ю.Ю., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту рішення - 26.11.2018) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування постанов про накладення фінансових санкцій (штрафу), -

встановив:

ФОП ОСОБА_3 05.07.2018 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови Управління Держпраці у Закарпатській області від 12.06.2018 № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-81 про накладення штрафу в розмірі 670140,00 грн. та від 12.06.2018 № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-82 про накладення на штрафу в розмірі 3723,00 грн.

Обґрунтовує позов тим, що 16 травня 2018 року, в с. Нересниця Тячівського району у присутності ФОП ОСОБА_3, інспектором праці Юртин В.Ф. було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3, як особи, яка використовує найману працю, за адресою АДРЕСА_1. За наслідками інспекційного відвідування встановлено, що на території, яку ФОП ОСОБА_3 використовує для господарської діяльності, виявлено 5 найманих працівників, один з яких проходив виробничу практику. Інспектуванням було встановлено, що із загальної кількості 12 працівників, 6 працюють на умовах цивільно-правових угод хоча робота, що ними виконувалась, є фактичною роботою на умовах трудового договору. Отже, діяльність осіб, які працюють у позивача не на підставі трудового договору, а на підставі цивільно-правових договорів, є порушенням вимог ч.3 ст.24 КЗпПУ, які укладені з метою не повідомлення в ДФС про укладення договору та несплату ЄСВ.

На усунення встановлених порушень контролюючим органом видано припис, який не містить вказівку на конкретні заходи на усунення порушень. На підставі зазначеного інспектування та складеного Акту про відвідування, першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василем Івановичем винесено постанови від 12.06.2018 № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-81 про накладення на позивача по справі штрафу в розмірі 670140,00 грн. та від 12.06.2018 № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-82 про накладення на позивача штрафу в розмірі 3723,00 грн.

Крім цього, зазначає, що інспекційне відвідування, яке фактично проведено 16.05.2018 за участі ще двох працівників Управління Держпраці, проведено неправомірно, оскільки юридичних підстав для такого відвідування не було.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодив позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, не відповідає обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Позивач 25.03.2019 подав клопотання про відкладення розгляду справи, для надання часу на правову допомогу. Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити, оскільки довіреністю від 20.06.2018 № 56 (а. с. 79), надано право представляти інтереси позивача, в судах всіх інстанцій та інших установах, підприємствах організацій, адвокату Марич І.Ю. та позивача завчасно, 06.03.2019 засобами електронного зв'язку, було повідомлення про місце, час розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце, їх участь в судовому засіданні обов'язковою не визнавалась.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 08.05.2018 № 77 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 Підставою для проведення інспекційного відвідування стала службова записка Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Юртин В.Ф. від 07.05.2018 в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин.

На підставі вищевказаного наказу видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 08.05.2018 № 383.

Інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 проведене в період з 21.05.2018 по 22.05.2018 головним державним інспектором Юртин В.Ф. за участю головних державних інспекторів Сита І.В та Хланти І.Ю. Направлення на проведення інспекційного відвідування вручене позивачу 17.05.2018.

За результатами інспекційного відвідування контролюючим органом складено акт від 22.05.2018 № ЗК/190/221/АВ.

Актом інспекційного відвідування, за результатами проведеної перевірки, контролюючим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 законодавства про працю, а саме абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів працю України, тобто за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів працю України, тобто за порушення інших вимог трудового законодавства ( не ведуться на найманих працівників особові картки форми П2 та найманих працівників під розписку не проінформовано про умови праці).

Таким чином, ФОП ОСОБА_3, в порушення вимог ст. 24 КЗпП України допущено до роботи 6 (шість) осіб без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

За результатами проведеної перевірки та встановлених порушень трудового законодавства, контролюючим органом було винесено припис про усунення виявлених порушень від 22.05.2018 року № ЗК/190/221/АВ/П. Крім цього, 22.05.2018 винесено протокол про адміністративне правопорушення № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ.

У зв'язку із невиконанням вимог припису та за порушення трудового законодавства, Управлінням Держпраці у Закарпатській області винесено постанову про накладення штрафу № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-81 від 12.06.2018, якою фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності згідно абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів працю України, тобто за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ІП-ФС-82 від 12.06.2018 на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів працю України, тобто за порушення інших вимог трудового законодавства (не ведуться на найманих працівників особові картки форми П2 та найманих працівників під розписку не проінформовано про умови праці).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки відповідачем в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, встановлено порушення позивачем вимоги Кодексу законів працю України, зокрема, абз. 2 ч. 2 ст. 265, тобто допущено працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, тобто за порушення інших вимог трудового законодавства, а саме, не проінформував найманих працівників під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, не проінструктовані з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» № 1985-IV 08.09.2014 (далі - Конвенція № 81) передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; iii) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків (ч. 2 цієї статті Конвенції № 81).

Відповідно до ст. 12 Конвенції № 81, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі-Положення № 96), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі -загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно п.п 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340 (далі-Положення), Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Відповідно до п.п. 5 п. 6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, встаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці; безперешкодно без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.

Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі-Порядок № 295), передбачено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до п. 2 цього Порядку, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.

У пп. 5 п. 5 Порядку № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.

Відповідно до наказу ГУ Держпраці у Закарпатській області від № 77 від 08.05.2018 та направлення для проведення інспекційного відвідування № 383 від 08.05.2018, проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_9, на підставі службової записки головного державного інспектора Юртина В.Ф. від 07.05.2018, щодо порушень при оформлені трудових відносин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи приписи Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» та норми національного законодавства, головний державний інспектор має право самостійно без суб'єкта господарювання, проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця, а тому не заслуговує на увагу твердження позивача, що юридичних підстав для інспекційного відвідування не було.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вказує на безпідставні доводи позивача про те, що інспекційне відвідування проводилося 7 днів замість 2 днів дозволених законодавством, з посиланням на пояснення ОСОБА_10, які він надавав 16.05.2018 головному інспектору Управілння Дерджпраці у Закарпатській області.

Оскільки, згідно акту інспекційного відвідування № ЗК 190/221/АВ від 22.05.2018 (а. с. 32), таке відвідування тривало з 21.05.2018 по 22.05.2018, тобто не перевищувало строку передбаченого п. 10 Порядку № 295, а факт надання 16.05.2018 пояснень ОСОБА_10 не свідчить, що саме з цієї дати розпочалося інспекційне відвідування.

Щодо правомірності винесення постанови Управління Держпраці у Закарпатській області від 12.06.2018 № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-81 про накладення штрафу в розмірі 670140,00 грн, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інспекційним відвідуванням встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_3 залучав до роботи в якості рамника, помічника рамника з розпилки круглої деревини та електрика, а саме: ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14; ОСОБА_10. Останній згідно договору № 26-11-18 від 02.04.2018, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та директором Тячівського професійного ліцею ОСОБА_15 проходив навчально-виробничу практику з 23.04.2018р. по 26.06.2018р. за спеціальністю електромонтажник силових мереж та електроустаткування, електромонтажник з освітлення та освітлювальних мереж. При цьому, позивач не уклав з цими працівниками трудові договори та не повідомив у встановленому порядку органи ДФС про прийом на роботу вказаних працівників, а відтак ФОП ОСОБА_3 допустив порушення вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Позивачем надано цивільно-правові угоди, які укладені із підсобними працівниками, а саме: ОСОБА_11 (цивільно-правова угода № 04/05-18 від 01.05.2018; ОСОБА_12 (цивільно-правова угода №01/05-18 від 01.05.2018); ОСОБА_13 (цивільно-правова угода №02/05-18 від 01.05.2018); ОСОБА_14 (цивільно-правова угода №03/05-18 від 105.2018); ОСОБА_16 (цивільно-правова угода №01/04-17 від 01.04.2017); ОСОБА_17 (цивільно-правова угода №09/05-18 від 09.03.2017) щодо надання послуг підсобних робітників у період з 03.05.2018 по 31.12.2018.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Згідно наведених вище цивільно-правових договорів про надання послуг, укладених позивачем з фізичними особами: ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_17, предметами останніх є надання послуг підсобного працівника, верстатника деревообробних верстатів.

Проаналізувавши цивільно-правові договори про надання послуг, які були укладені між вказаними особами і ФОП ОСОБА_9, суд апеляційної інстанції вважає, що предметом цих договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. Крім цього, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги). У самих договорах ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів. Також, у матеріалах справи відсутні докази, акти приймання-передачі або інші документи, які б засвідчували результати та обсяг виконаної роботи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цивільно-правові угоди укладені із ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17 мають ознаки трудового договору, отже вищезазначені фізичні особи були допущені до роботи без укладання з ними трудових договорів, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Крім цього, слід звернути увагу, що згідно інформації Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 23.08.2018 № 11578/04.03 (а. с. 113), з 01.01.2018 по теперішній час ФОП ОСОБА_9 цивільно-правові угоди не укладав.

Щодо правомірності винесення постанови Управлінням Держпраці у Закарпатській області від 12.06.2018 № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-82 про накладення штрафу в розмірі 3723 грн, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Інспекційним відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_3 не проінформував найманих працівників під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, а також не проінструктовані з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, чим порушено ст. 29 КЗпП України. Також, встановлено, що позивач веде на найманих працівників особові картки форми П2, а відповідно із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, працівників не ознайомлює під розписку, чим порушено п. 2.5 глави 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993.

Відповідно до ст. 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим частини другої цієї статті - передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки під час інспекційного відвідування та розгляду справи в суді позивачем не надано доказів, які підтверджують поінформування найманих працівників під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, інструктаж з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці, а тому останнім порушено вимоги ст. 29 КЗпП України.

Крім цього, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що Тячівським районним судом Закарпатської області закрито провадження у справі № 3/307/494/18 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП (порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці) у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, предметом дослідження у справі № 876/447/19 є встановлення обставин вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 24, ст. 29 КЗпП України, дотримання відповідачем процедури проведення інспекційного відвідування, накладення штрафу, які передували винесенню оскаржуваних постанов, а у справі № 3/307/494/18 встановлення обставин наявність або відсутності вини позивача у скоєнні адміністративного проступку передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Отже, доводи апелянта викладені в апеляційні скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки перевірка, яка проведена відповідачем та винесені постанови від 12.06.2018 № № ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-81 про накладення штрафу в розмірі 670140 грн та ЗК/190/221/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-82 про накладення на штрафу в розмірі 3723 грн, прийняті в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі № 807/662/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. М. Багрій
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 04.04.2019.