Справа № 2040/6242/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р.Справа № 2040/6242/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків) від 03.10.2018 року (повний текст рішення складений 03.10.19 року) по справі № 2040/6242/18

за позовом ОСОБА_2

до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати незаконними та протиправними дії Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_2 з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова нарахувати пенсію (основну і додаткову) за період з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. відповідно до вимог чинного законодавства та виплатити ОСОБА_2 заборгованість з державної пенсії в мінімальному обсязі у розмірі 8 мінімальний пенсій за віком та з додатковою пенсією за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальних пенсій за віком з відрахування фактично виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.18 по справі № 2040/6242/18 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Відповідач, Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт фактично наголошує на тому, що пенсія позивачу обчислена, виплачується відповідно до законодавства, що діє на сьогоднішній день. Окрім того, позивач пропустив строк звернення з позовом до суду, а тому з огляду на положення ст.ст.122, 123 КАС України його вимоги не можуть бути задоволенні, що узгоджується з висновками Верховного Суду по справі № 521/21851/16.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 довічно отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків, як інвалід 2 групи, має 1 категорію особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2011 р. по справі № 2018/2а-1003/10/18 зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова перерахувати та виплатити ОСОБА_2 державну пенсію по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленою ч.1 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08.12.2010 р. по 04.02.2011 р.

Вважаючи, що в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року пенсія позивачу повинна нараховуватися та виплачуватися в розмірі, встановленому ст. ст. 50, 54 Закону № 796-XII, позивач 05.07.2018 р. звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату йому пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону № 796-XII за період з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. включно.

Листом Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 27.07.2018 р. № 14550-47/02-01 позивачу на його звернення від 05.07.2018 року повідомлено, що розрахунок пенсії здійснено на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 р. № 1210.

Наведене, за висновком суду першої інстанції, свідчить про те, що з моменту отримання цього листа, ОСОБА_2 дізнався про порушення своїх прав органом пенсійного забезпечення.

Вважаючи, що у період з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. відповідачем протиправно виплачувалася пенсія у меншому розмірі, ніж визначено ст. ст.50,54 Закону № 796-XII, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в період з 1 січня по 2 серпня 2014 року відповідач повинен був нараховувати та виплачувати пенсію позивачу в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності права позивача на визначений положеннями ст.ст.50, 54 Закону №796 розмір пенсії у спірному періоді.

Так, з 1 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року № 719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Чинним залишався й Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", який набрав чинності 3 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення ст. 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" над підзаконним нормативно-правовим актом - Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 1 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З 3 серпня 2014 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, в період з 1 січня по 2 серпня 2014 року відповідач зобов'язаний був нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_4 в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 619/2262/17, від 19 червня 2018 року у справі № 344/14522/17.

В той же час, надаючи оцінку спірному питанню та доводам апелянта щодо пропуску строку звернення до суду, колегія суддів вважає, що при зверненні з позовом до суду позивачем пропущений строк такого звернення, з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 02.08.2018 року із захистом свого порушеного права, якого він вимагає починаючи з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Як на час існування спірних правовідносин (ст. 99 КАС України), так і на час звернення із позовом до суду, положеннями 122 КАС України, було встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Позивач як особа, що щомісячно отримувала пенсійні виплати, з огляду на оприлюднення нормативно-правових актів, що регулюють спірні питання у сфері пенсійного забезпечення, повинен був бути обізнаним про неналежне виконання своїх обов'язків з боку пенсійного органу, в той же час своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду за судовим захистом, а звернувся до суду протягом спливу майже 4 років від початку заявлених ним до захисту вимог. В цьому випадку, бездіяльність відповідача та дії пов'язані із не здійсненням пенсійних виплат у встановленому законом розмірі, закінчилась з 03.08.2014 року.

Колегія суддів зазначає, що процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов'язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку ст. 123 КАС України.

Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В цьому випадку, законодавцем встановлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об'єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов'язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав.

При чому, колегія суддів зазначає, що законодавець пов'язує початок обчислення строку з не з тим, коли особа суб'єктивно з'ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об'єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Колегія суддів звертає увагу, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Колегія суддів також зазначає, що поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом позивач не вказує і не надає, та відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об'єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк та пропущення строку звернення до суду.

У відповідності ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року підлягають залишенню без розгляду, з огляду на положення ст.123 КАС України позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду.

В цьому випадку, посилання на практику прийняття судових рішень з приводу спірного питання на користь осіб, не є правовими висновками, якими за подібних обставин слід вважати таке беззаперечними обставинами, які вказують на відсутність пропуску такого строку. При чому, колегія суддів звертає увагу, на правові висновки Верховного Суду від 17.07.2018 року по справі №521/21851/16-а в межах яких, за подібних умов, судом зроблені висновки про пропуск строку звернення за аналогічними вимогами.

Надання неналежної правової оцінки фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи судом першої інстанції по суті заявлених вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів, з урахуванням приписів ст. 319 КАС України дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нової про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2018 року по справі № 2040/6242/18 скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Л.В. Тацій

Повний текст постанови складено 08.04.2019 року