Справа № 826/9960/15
Суддя: Золотніков Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

м. Київ

Справа № 826/9960/15

Провадження № 11-1403апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Золотнікова О. С.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року (суддя Келеберда В. І.) про закриття провадження у справі в частині позовних вимог та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року (судді Ганечко О. М., Коротких А. Ю., Хрімлі О. Г.), постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року (суддя Келеберда В. І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року (судді Ганечко О. М., Коротких А. Ю., Хрімлі О. Г.) у справі № 826/9960/15 за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра банк» Ірклієнка Юрія Петровича (далі - уповноважена особа, Фонд, ПАТ «Терра банк» відповідно) та Фонду про визнання протиправними дій і зобов'язання вчинити дії та

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до уповноваженої особи та Фонду, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо розгляду звернень позивача та задоволення його вимог про усунення порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу ОСОБА_3 і поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1;

- зобов'язати відповідачів усунути порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу позивача шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1;

- зобов'язати відповідачів внести ОСОБА_3 до переліку й реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), запис щодо обліку суми вкладу ОСОБА_3 за договором вкладу «Родинний» від 05 серпня 2014 року № ВДД-163660:840 у загальному розмірі 3 тис. 600 доларів США та нарахованих за вкладом відсотків.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 серпня 2014 року між ПАТ «Терра банк» і ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Родинний» № ВДР-163660:840. Проте ОСОБА_3 дізналася, що відповідач не зарахував на її депозитний рахунок суму останнього поповнення вкладу в розмірі 1 тис. 200 доларів США, у зв'язку із чим сума, що обліковується на депозитному рахунку позивача, становить лише 2 тис. 400 доларів США замість 3 тис. 600 доларів США. Позивач звернувся до уповноваженої особи та Фонду зі скаргами на такі дії, однак відповіді на ці звернення не отримав. При цьому під час здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра банк» уповноважена особа сформувала та передала до Фонду реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, в якому сума вкладу ОСОБА_3 зазначена без урахування суми 1 тис. 200 доларів США. 13 лютого 2015 року позивач отримав частину коштів за вкладом у розмірі 2 тис. 400 доларів США. Проте належну ОСОБА_3 суму вкладу в розмірі 1 тис. 200 доларів США відповідачі не повернули.

Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 22 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, закрив провадження у справі в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо розгляду звернень позивача та задоволення вимог про усунення порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу ОСОБА_3 і поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1; зобов'язання відповідачів усунути порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу позивача шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 22 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовив.

Не погодившись із указаними судовими рішеннями, представник позивача подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушеннями судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог, а також скасувати судові рішення про закриття провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог та направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог представник позивача зазначив, що суд першої інстанції встановив порушення прав позивача, яке полягає у виплаті відшкодування за вкладом в еквіваленті лише 2 тис. 400 доларів США, в той час як сума вкладу становить 3 тис. 600 доларів США, проте безпідставно не захистив та не поновив порушене право. Суд апеляційної інстанції погодився з помилковими висновками суду першої інстанції. Скаржник вважає помилковим закриття провадження в адміністративній справі в частині заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, оскільки саме відповідачі здійснюють управління неплатоспроможним банком і для цього наділені відповідними повноваженнями, а відтак позовні вимоги в указаній частині підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. В касаційній скарзі також зазначено, що після закриття провадження у справі в частині позовних вимог ті ж самі позовні вимоги було заявлено ОСОБА_3 у порядку цивільного судочинства, однак Шевченківський районний суд міста Києва за наслідками розгляду позовної заяви ухвалою від 01 вересня 2015 року у справі № 761/24672/15-ц відмовив у відкритті провадження у справі.

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 03 листопада 2015 року відкрив касаційне провадження в цій справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30 листопада 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 17 грудня 2018 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників згідно з пунктом 1 частини першої статті 345 КАС України.

Відповідачі відзивів на касаційну скаргу не надіслали.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Суди попередніх інстанцій установили, що 05 серпня 2014 року між ОСОБА_3 і ПАТ «Терра банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Родинний» № ВДР-163660:840 з виплатою процентів щомісячно депозит, за умовами якого вкладник розміщує в банку на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 200 доларів США на строк 3 місяці з 05 серпня по 06 листопада 2014 року. Протягом всього строку дії договору вкладник має право збільшувати суму вкладу шляхом готівкового/безготівкового поповнення рахунку.

На виконання умов цього договору того ж дня ОСОБА_3 поповнила рахунок № НОМЕР_1 на 200 доларів США.

У подальшому ОСОБА_3 внесла кошти на депозитний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 1 тис. доларів США (квитанція від 05 серпня 2014 року № 76067) та двічі по 1 тис. 200 доларів США (квитанції від 06 та 07 серпня 2014 року № 79378, № 96834 відповідно).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 21 серпня 2014 року № 518 «Про віднесення ПАТ «Терра банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду того ж дня прийнято рішення № 72, яким запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «Терра банк» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації банку.

ОСОБА_3 дізналася, що останнє поповнення її депозитного рахунку № НОМЕР_1 на суму 1 тис. 200 доларів США не відображене в облікових документах банку та відсутнє у виписках по її рахунку.

Таким чином, сума, що обліковується на рахунку ОСОБА_3, становить лише 2 тис. 400 доларів США, тоді як має складати 3 тис. 600 доларів США.

09 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до уповноваженої особи з досудовою претензією, в якій просила усунути наслідки порушення банківського обліку та зарахувати на депозитний рахунок позивача № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 1 тис. 200 доларів США, що внесені на рахунок згідно з квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834.

02 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Фонду зі скаргою аналогічного змісту, в якій просила невідкладно розглянути претензію від 09 вересня 2014 року, відновити її порушене право шляхом включення до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Терра банк» за рахунок Фонду, в частині відшкодування коштів в розмірі 1 тис. 200 доларів США.

На вказані звернення ОСОБА_3 відповіді не отримала.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Терра банк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 24 грудня 2014 року № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Терра банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Порушення, на думку ОСОБА_3, її права на отримання коштів за договором банківського вкладу за рахунок Фонду стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Закриваючи провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо розгляду звернень позивача та задоволення вимог про усунення порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу ОСОБА_3 і поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1 та зобов'язання відповідачів усунути порушення бухгалтерського (банківського) обліку вкладу позивача шляхом поновлення банківської проводки за квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 на суму 1 тис. 200 доларів США за вкладним рахунком № НОМЕР_1, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що публічно-правовим спором є лише той спір, який випливає зі здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій. У вказаній частині позовних вимог ОСОБА_3 фактично оскаржила дії посадових осіб ПАТ «Терра банк» щодо невідшкодування суми банківського вкладу у розмірі 1 тис. 200 доларів США. Отже, між ОСОБА_3 і ПАТ «Терра банк» існує спір, який випливає з договірних відносин, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому рішенням від 13 липня 2015 року у справі № 757/29091/14-ц Печерський районний суд міста Києва визнав за ОСОБА_3 право на відшкодування коштів у сумі 1 тис. 200 доларів США за договором банківського вкладу від 05 серпня 2014 року № ВДР-163660:840, чим фактично вирішив заявлені в цій справі позовні вимоги у вказаній частині.

Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України(тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС Українисуб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС Українивизначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закономустановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як зазначалося вище, на виконання умов договору банківського вкладу (депозиту) № ВДР-163660:840 ОСОБА_3 у період з 05 по 07 серпня 2014 року здійснювала поповнення вкладного (депозитного) рахунку № НОМЕР_1, однак останнє поповнення в сумі 1 тис. 200 доларів США не було зараховано банком на вкладний рахунок позивача.

Отже, спір у цій частині позовних вимог спрямований на захист речового (майнового) права позивача.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки спірні правовідносини фактично виникли між ОСОБА_3 і ПАТ «Терра банк» та пов'язані із захистом права власності позивача на грошові кошти в сумі 1 тис. 200 доларів США, то Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір в цій частині не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

З огляду на правомірність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про закриття провадження в адміністративній справі в указаній частині позовних вимог немає підстав для скасування оскаржуваних ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, постановленої за результатами розгляду апеляційної скарги позивача на вказану ухвалу окружного адміністративного суду.

Водночас, відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що оскільки ОСОБА_3 не оскаржує дії чи бездіяльність відповідачів у частині невключення або відмови у включенні її до загального переліку та реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та нею не надано доказів звернення із відповідними заявами до уповноваженої особи, то підстав для зобов'язання відповідачів вчиняти дії немає. Крім того, за висновками судів попередніх інстанцій, рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року у справі № 757/29091/14-ц свідчить про неузгодженість внесених позивачем на вкладний рахунок сум.

Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими ці висновки судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом № 4452-VI, який є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до статті 2 Закону № 4452-VI (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно із частиною першою статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

При цьому законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом. Немає таких обмежень і в укладеному позивачем договорі банківського вкладу (депозиту).

Пунктом 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом частин першої, другої та п'ятої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 27 указаного Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Зазначене вище дає підстави дійти висновку про те, що уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду з урахуванням положень частини другої статті 26 Закону № 4452-VI, тобто в межах гарантованої суми відшкодування.

Суди попередніх інстанцій установили, що на виконання умов договору банківського вкладу (депозиту) № ВДР-163660:840, укладеного 05 серпня 2014 року між ОСОБА_3 і ПАТ «Терра банк», позивач поповнила свій вкладний рахунок № НОМЕР_1 на суму 3 тис. 600 доларів США, що підтверджується квитанціями від 05, 06 та 07 серпня 2014 року.

Таким чином, оскільки вклад ОСОБА_3 розміщено на рахунку ПАТ «Терра банк» до запровадження тимчасової адміністрації, то позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Аналогічну правову позицію викладено впостанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а (провадження № 11-886апп18).

Сторони в цій справі не оспорюють той факт, що ОСОБА_3 за рахунок Фонду отримала кошти на відшкодування за договором банківського вкладу від 05 серпня 2014 суму № ВДР-16366:840 в сумі 31 тис. 470 грн 70 коп. як еквівалент 2 тис. 400 доларів США. Проте кошти в сумі, еквівалентній 1 тис. 200 доларам США, позивачу не відшкодовані.

Проте рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 липня 2015 року у справі № 757/29091/14-ц, яке набрало законної сили 11 листопада 2015 року, визнано право ОСОБА_3 на відшкодування коштів у розмірі 1 тис. 200 доларів США, внесених на депозитний рахунок згідно з квитанцією від 07 серпня 2014 року № 96834 за договором банківського вкладу від 05 серпня 2014 суму № ВДР-16366:840.

Отже, невідшкодована ОСОБА_3 сума коштів за вкладом становить 1 тис. 200 доларів США.

Ураховуючи те, що судовим рішенням у цивільній справі визнано право позивача на отримання коштів у сумі 1 тис. 200 доларів США за договором банківського вкладу від 05 серпня 2014 суму № ВДР-16366:840, а також беручи до уваги визначений законодавством України порядок отримання таких коштів, Велика Палата Верховного Суду вважає помилковим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині.

Водночас, ураховуючи встановлені судами обставини справи, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню шляхом зобов'язання уповноваженої особи включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, та подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 05 серпня 2014 року № ВДР-163660:840 у національній валюті України в сумі, еквівалентній 1 тис. 200 доларам США, виходячи з офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

За нормами частини третьої статті 3 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно із частиною першою статті 351 КАС Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року прийнято з порушенням норм матеріального права, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 351, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року залишити без задоволення, а вказані судові рішення залишити без змін.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року задовольнити частково.

2.1. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року скасувати.

2.2. Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

2.3 Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Терра банк» Ірклієнка Юрія Петровича включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) від 05 серпня 2014 року № ВДР-163660:840 у національній валюті України в сумі, еквівалентній 1 (одній) тис. 200 (двомстам) доларам США, виходячи з офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства «Терра банк» з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

2.4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. С. Золотніков

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима І. В. Саприкіна

В. І. Данішевська В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська

В. С. Князєв