Справа № 200/2126/19-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 р. Справа№200/2126/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради (надалі - УСЗН, відповідач) про визнання протиправними дії щодо припинення нарахування та виплати соціальної допомоги на дитину-інваліда ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.09.2016 року та зобов'язання здійснити виплату допомоги на дитину-інваліда ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.09.2016 року по 13.12.2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.02.2015 року позивач звернулась до Управління з заявою про призначення соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, яка була призначена на період з 01.11.2014 року по 31.08.2016 року, по термін дії довідки внутрішньо переміщеної особи (ВПО). 01.08.2016 року позивачу було направлено листа щодо необхідності звернутися до Управління із заявою про продовження виплати допомоги, проте зазначеного листа позивач не отримувала. Позивач вважає, що дії відповідача щодо невиплати допомоги на дитину-інваліда є незаконними, протиправними та такими, що порушують її конституційні права, у зв'язку з чим просить суд визнати протиправними дії щодо припинення нарахування та виплати соціальної допомоги на дитину-інваліда ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.09.2016 року та зобов'язати відповідача здійснити виплату допомоги на дитину-інваліда ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.09.2016 року по 13.12.2017 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.03.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін, поновлено строк звернення до суду з даним позовом та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

25 березня 2019 року від представника УСЗН надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що 17.02.2015 року позивач звернулась до Управління з заявою про призначення державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була призначена у розмірі на період: з 01.11.2014 року по 31.08.2015 року - 1307,30 грн., з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року - 1479,30 грн., з 01.05.2016 року по 31.08.2016 року - 1556,50 грн. Згідно постанови Кабінету Міністрів України (КМУ) №637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю була виплачена по термін дії довідки ВПО. Так, 01.08.2016 року позивачу було направлено листа щодо необхідності звернутись до Управління із заявою на подовження виплати державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, але позивач так і не звернулась, тож 06.09.2017 року особову справу було знято з обліку та закрито в архів. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 19-21).

18 серпня 2015 року ОСОБА_1 разом з донькою, ОСОБА_2, взята на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою проживання: АДРЕСА_1, про що свідчить довідка № (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про народження від 28.12.1999 року ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

З копії посвідчення, виданого Кіровським управлінням праці та соціального захисту населення м. Донецька серії НОМЕР_3 від 13.03.2009 року вбачається, що позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда віком до 18 років, з 01.04.2008 року по 13.12.2017 року (а.с. 7-9).

Згідно листів Управління від 08.11.2017 року №01-4/451 та від 23.11.2018 року №01-02-3577, допомога на дитину з інвалідністю ОСОБА_1 була призначена, перерахована і виплачена по термін дії довідки ВПО, у зв'язку з чим з 01.09.2016 року виплата була припинена. 01.08.2016 року позивачу було направлено листа щодо необхідності звернутись до Управління із заявою на подовження виплати державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, але позивач так і не звернулась, тож 06.09.2017 року особову справу було знято з обліку та закрито в архів (а.с. 15, 23).

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність рішення відповідача щодо припинення виплати допомоги на дитину з інвалідністю, у зв'язку з закінченням терміну дії довідки ВПО.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» від 16.11.2000 № 2109-III право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Статтею 10 Закону України № 2109-III державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об'єднаннями зв'язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання. Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки. Призначена державна соціальна допомога виплачується особі з інвалідністю з дитинства незалежно від одержуваного нею заробітку, стипендії, аліментів або інших доходів. Державна соціальна допомога, яка призначена на дитину з інвалідністю віком до 18 років, виплачується незалежно від одержання на неї інших видів допомоги.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» суми державної соціальної допомоги, призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем без поважних причин, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням.

Суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум інвалідом чи його офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування інваліда на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об'єктивні обставини, коли інвалід чи його батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Підстави припинення і відновлення виплати державної соціальної допомоги, передбачені статтею 14 вказаного закону, а саме: виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини. У разі влаштування дитини-інваліда віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання виплата державної соціальної допомоги на дитину-інваліда у повному розмірі відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини. При зміні одержувачем державної соціальної допомоги постійного місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідним органом праці та соціального захисту населення за новим місцем проживання. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.

Як встановлено судом, відповідач припинив позивачу виплати допомоги на дитину з інвалідністю у зв'язку з закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Проте, Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» не містить такої підстави для припинення виплати допомоги, як закінчення терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи. Більш того, рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є рішенням та не може бути підставою для припинення виплати допомоги в розумінні вказаного Закону.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти її права на отримання допомоги на дитину з інвалідністю. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримала таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Щодо скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи суд зазначає, що скасування такої довідки саме по собі не може бути підставою для припинення виплати державної соціальної допомоги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, оскільки зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, а саме Законом № 2109-III.

Тим більш, закон України № 1706 (зі змінами від 13.01.2016 року) встановлює, що довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції діє безстроково.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем припинення виплат державної соціальної допомоги з 01.09.2016 року позивачу відбулось безпідставно.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання соціальної допомоги, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку по задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Покровської міської ради на користь Державного бюджету судовий збір за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Покровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Покровської міської ради щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 соціальної допомоги на дитину-інваліда ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.09.2016 року.

3. Зобов'язати Управління соціального захисту населення Покровської міської ради (місцезнаходження: вул. Поштова, 22, м. Покровськ, Донецька область, 85300, ідентифікаційний код юридичної особи 25953161) виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2; місце проживання: АДРЕСА_1) допомогу на дитину-інваліда ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 01.09.2016 року по 13.12.2017 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Покровської міської ради (місцезнаходження: вул. Поштова, 22, м. Покровськ, Донецька область, 85300, ідентифікаційний код юридичної особи 25953161) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - 6001, код ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Чучко В.М.