Справа № 620/3601/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3601/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року, що прийняте о 14 год. 58 хв. у місті Чернігові (повний текст складений 27.12.2018), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком з урахуванням страхового стажу періоду перебування у закордонному відрядженні з 27 серпня 1986 року по 02 вересня 1991 року в Монгольській Народній Республіці;

- зобов'язати ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком з урахуванням страхового стажу періоду його перебування його у закордонному відрядженні з 27 серпня 1986 року по 02 вересня 1991 року в Монгольській Народній Республіці.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року позов задоволено:

- визнано протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо не зарахування при призначенні пенсії за віком ОСОБА_5 трудового стажу в період перебування у закордонному відрядженні з 27 серпня 1986 року по 02 вересня 1991 року в Монгольській народній республіці;

- зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_5 з урахуванням трудового стажу в період перебування у закордонному відрядженні з 27 серпня 1986 року по 02 вересня 1991 року в Монгольській народній республіці.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для включення до страхового стажу спірного періоду перебування позивача у відрядженні немає.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28.07.2015 Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується копією протоколу № 9347 від 05.08.2015, який міститься в матеріалах справи. При зверненні до відповідача за призначенням пенсії, позивачем надано трудову книжку серії НОМЕР_1, що не заперечується відповідачем.

Так, за даними трудової книжки серії НОМЕР_1, позивач з 27 серпня 1981 року по 02 вересня 1991 року знаходився у відрядженні в Монгольскій Народній Республіці. Згідно довідки Всесоюзного виробничого об'єднання «Зарубежстрой» від 29.07.1991 ОСОБА_5 працював слюсарем по ремонту дизельних двигунів, (а.с. 11). Проте відповідачем не було зараховано цей стаж при обчисленні пенсії, з огляду на відсутність у довідці від 29.07.1991 номеру та наказу про прийняття позивача на роботу.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач діяв всупереч вимог закону.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договору і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів пункту 3 Порядку № 637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи..

Період роботи зазначається в графі 2, куди відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, заносяться відомості про дату прийняття працівника на роботу та дату звільнення з роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини пов'язані із неврахуванням позивачу до страхового стажу при розрахунку його пенсії періоду перебування у відрядженні у Монгольській народній республіці.

Проте, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача чітко вбачається, що в період з 21.08.1986 по 02.09.1991 позивач перебував у закордонному відрядженні у Монгольській народній республіці.

У суду відсутні підстави вважати такий запис неправильним, недійсним чи неточним, а відповідачем доводів стосовно цього не наведено. Тому, у відповідності до викладених вище норм, у відповідача не було правових підстав не приймати вказаний запис трудової книжки при розрахунку стажу позивача.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції наголошує, що згідно записів трудової книжки, зазначений запис внесений на підставі довідки ВВО «Зарубежстрой» від 29.07.1991 (графа 4).

Колегія суддів наголошує на тому, що викладених вище норм, довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Водночас, вказана довідка наявна в матеріалах справи, а також була наявна і у відповідача при призначенні позивачу пенсії. З цієї довідки вбачається, що позивач дійсно в період з 21.08.1986 по 02.09.1991 перебував у закордонному відрядженні у Монгольській народній республіці. Згідно записів довідки вона видана на підставі атестату 3-26245 та наказу № 779 від 19.04.1991.

За твердженням позивача, вказаний атестат був наданий відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, що також підтверджується відповідною розпискою-повідомленням (а.с. 61).

Враховуючи викладене, колегія суддів наголошує на тому, що трудова книжка позивача містить достатні відомості, що підтверджують обставини перебування позивача у закордонному відрядженні в період з 21.08.1986 по 02.09.1991, ті ж самі обставини додатково підтверджує також і довідка ВВО «Зарубежстрой» від 29.07.1991, яка містить чіткі посилання на документи, на підставі яких її було видано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для неврахування при розрахунку пенсії періоду закордонного відрядження позивача з 21.08.1986 по 02.09.1991 до Монгольської народної республіки.

Ненадання позивачем наказу, що вказаний у довідці, не є підставою для відмови йому у врахуванні спірного періоду стажу, оскільки наявних даних та документів цілком достатньо для підтвердження спірного стажу.

Посилання на те, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем не за передбаченою законом формою та змістом, колегія суддів відхиляє та наголошує, що подана 19.09.2018 позивачем заява не є заявою про перерахунок пенсії, який здійснюється відповідно до вимог закону, а по своїй суті є зверненням, яке спрямоване на поновлення прав позивача, які незаконно були порушені відповідачем щодо отримання пенсії у встановленому законом розмірі. Форма та зміст такого роду заяви нормами чинного законодавства не визначена. З цих же підстав відхиляються посилання на статтю 45 Закону № 1058-IV, позаяк спірні правовідносини не пов'язані із перерахунком пенсії згідно цієї норми.

Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання позивачем довідки про заробітну плату у спірний період відрядження, то суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що спірні правовідносини пов'язані виключно із визначенням періоду страхового стажу, а не розміру заробітної плати, отриманої у такий період.

Посилання на невизначення в оскаржуваному рішенні дати перерахунку пенсії, колегія суддів також відхиляє, оскільки вказана обставина не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення та може бути предметом розгляду суду в порядку статті 254 КАС. Окрім того, вимоги про визначення дати перерахунку пенсії не було заявлено також і в позовній заяві.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов