Справа № 520/8310/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р.Справа № 520/8310/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання - Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 р. (ухвалене суддею Горшковою О.О., повний текст якого складено 14.12.2018 р.) по справі № 520/8310/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Световит" до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Световит" (в подальшому - ТОВ "Световит") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 1 від 06.09.2018 р.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючим органом прийнято безпідставно оскільки податковий кредит позивачем сформовано за реально здійсненими господарськими операціями та на підставі належним чином оформлених первинних документів, натомість посилання контролюючого органу на відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів не є підставою для беззаперечного висновку про відсутність реальних правових наслідків проведених господарських операцій. Також у двох актах приймання виконаних робіт допущено технічну помилку в зазначенні дати їх формування, що не вказує на нереальність всього обсягу господарських операцій з контрагентами за перевіряємий період.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій позивача по взаємовідносинам з ТОВ «Кромія» та ПП «Діокс».

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами проведеної контролюючим органом позапланової документальної невиїзної перевірки позивача з 15.06.2018 р. по 21.06.2018 р. з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Кромія» за грудень 2015 року, січень, лютий, квітень-серпень, грудень 2016 року, січень-квітень 2017 року та з ПП «Діокс» за січень, березень 2017 року та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг), отриманих від вищезазначених контрагентів-постачальників, складено акт № 3534/20-40-14-11-11/38228005 від 22.08.2018 р., висновками якого встановлені порушення п. 198.1, п. 198.2. ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № 1 від 06.09.2018 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 790015 грн., в тому числі основний платіж 632012 грн. та штрафні санкції 158003 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, ТОВ "Световит" звернулося до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення необґрунтоване та прийнято з порушенням чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового Кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України).

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового Кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно із пп. 192.1.2 п. 192.1 ст.192 Податкового Кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку. Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.7 ст. 201 Пподаткового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Пунктом 201.10 статтею 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз вищезазначених норм вказує, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судовим розглядом встановлено, шо між ТОВ «Световит» (замовник) та ТОВ «Кромія» (виконавець) укладено договори № 01/12 від 01.12.2015 р., № 04/01 від 04.01.2016 р., № 01/07 від 01.07.2016 р., № 03/01 від 03.01.2017 р., № 16/01 від 16.01.2017 р., № 16/01/02 від 16.01.2017 р., № 27/01 від 27.01.2017 р., умовами яких передбачено, що виконавець бере на себе обов'язок здійснити роботи зі збирання світильників, прожекторів, комплектів світлодіодних модулей марки LED-SVU із матеріалів замовника, а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи та здійснити оплату на умовах, погоджених у договорі.

Реальність виконання вищевказаних договорів підтверджується актами виконаних робіт № ОУ-0000068 від 31.12.2015 р.; № ОУ-0000065 від 25.12.2015 р.; № ОУ-0000064 від 24.12.2015 р., № ОУ-0000063 від 14.12.2015 р.; № ОУ-0000066 від 29.12.2015 р.; № ОУ-0000001 від 04.01.2016 р.; № ОУ-0000002 від 04.01.2016 р.; № ОУ-0000003 від 22.01.2016 р.; № ОУ-0000004 від 26.01.2016 р.; № ОУ-0000013 від 24.02.2016 р.; №ОУ-0000009 від 17.02.2016 р.; № ОУ-0000008 від 12.02.2016 р.; № ОУ-0000007 від 09.02.2016 р.; № ОУ-0000006 від 04.02.2016 р.; № ОУ-0000005 від 01.02.2016 р.; № ОУ-0000029 від 28.04.2016 р.; № ОУ-0000028 від 27.04.2016 р.; № ОУ-0000027 від 25.04.2016 р.; № ОУ-0000026 від 15.04.2016 р.; №ОУ-0000024 від 11.04.2016 р.; № ОУ-0000023 від 05.04.2016 р.; № ОУ-0000001 від 20.01.2016 р.; № ОУ-0000031 від 04.05.2016 р.; № ОУ-0000032 від 10.05.2016 р.; № ОУ-0000033 від 12.05.2016 р.; №ОУ-0000034 від 16.05.2016 р.; № ОУ-0000035 від 25.05.2016 р.; № ОУ-0000037 від 02.06.2016 р.; № ОУ-0000036 від 06.06.2016 р.; № ОУ-0000038 від 15.06.2016 р.; № ОУ-0000039 від 21.06.2016 р.; № ОУ-0000046 від 10.08.2016 р.; № ОУ-0000047 від 18.08.2016 р.; № ОУ-0000048 від 19.08.2016 р.; № ОУ-0000045 від 05.08.2016 р.; № ОУ-0000040 від 08.07.2016 р.; № ОУ-0000041 від 11.07.2016 р.; № ОУ-0000044 від 26.07.2016 р.; № ОУ-0000043 від 19.07.2016 р.; № ОУ-0000042 від 15.07.2016 р.; № ОУ-0000069 від 05.12.2016 р.; № ОУ-0000070 від 09.12.2016 р.; № ОУ-0000072 від 19.12.2016 р.; № ОУ-0000071 від 14.12.2016 р.; № ОУ-0000001 від 10.01.2017 р.; № ОУ-0000002 від 10.01.2017 р.; № ОУ-0000004 від 16.01.2017 р.; № ОУ-0000005 від 18.01.2017 р.; № ОУ-0000006 від 23.01.2017 р.; № ОУ-0000008 від 01.02.2017 р.; № ОУ-0000009 від 03.02.2017 р.; № 0У-0000010 від 09.02.2017 р.; № ОУ-0000011 від 16.02.2017 р.; № ОУ-0000012 від 13.03.2017 р.; № ОУ-0000013 від 16.03.2017 р.; № ОУ-0000017 від 23.03.2017 р.; № ОУ-0000015 від 21.03.2017 р.; № ОУ-0000024 від 26.04.2017 р.; № ОУ-0000023 від 19.04.2017 р.; № ОУ-0000022 від 18.04.2017 р., № ОУ-0000020 від 17.04.2017 р.; № ОУ-0000019 від 03.04.2017 р.; № ОУ-0000018 від 03.04.2017 р.

Оплата, яка проводилась у безготівковій формі, підтверджується платіжними дорученнями № 2190 від 18.01.2017 р.; № 2189 від 18.01.2017 р.; № 2188 від 18.01.2017 р.; № 2219 від 30.01.2017 р.; № 2220 від 30.01.2017 р.; № 2349 від 29.03.2017 р.; № 2456 від 11.05.2017 р.; № 2454 від 11.05.2017 р.; № 2455 від 11.05.2017 р. та оборотно - сальдовими відомостями за січень 2017 року та березень 2017 року, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ «Световит» (Замовник) та ПП «Діокс» (виконавець) укладені договори № 10/01 від 09.01.2017 р., № 23/01 від 23.01.2017 р., умовами яких передбачено, що ПП «Діокс» (виконавець) бере на себе обов'язок здійснити роботи зі збирання світильників, прожекторів, комплектів світлодіодних модулей марки LED-SVU із матеріалів замовника, а ТОВ «Световит» (Замовник) зобов'язується прийняти виконані роботи та здійснити оплату на умовах, погоджених у договорі.

Виконання вказаних господарських операцій підтверджується актами здачі-приймання робіт № ЩУ-0000001 від 20.01.2017 р., № ЩУ-0000002 від 23.01.2017 р., № ОУ-0000003 від 28.01.2017 р., № ОУ-0000004 від 27.03.2017 р., № ОУ-0000005 від 30.03.2017 р.

Оплата, яка проводилась у безготівковій формі, підтверджується платіжними дорученнями: № 1249 від 01.12.2015 р.; № 1250 від 01.12.2015 р.; № 1292 від 15.12.2015 р.; № 1331 від 06.01.2016 р.; № 1342 від 12.01.2016 р.; № 1343 від 12.01.2016 р.; № 1347 від 12.01.2016 р.; № 1386 від 26.01.2016 р.; № 1387 від 26.01.2016 р.; № 1417 від 09.02.2016 р.; № 1418 від 09.02.2016 р. ; № 1428 від 10.02.2016 р.; № 1535 від 01.04.2016 р.; № 1543 від 05.04.2016 р.; № 1544 від 05.04.2016 р.; № 1567 від 14.04.2016 р.; № 1572 від 15.04.2016 р.; № 1582 від 21.04.2016 р.; № 1583 від 21.04.2016 р.; № 1586 від 22.04.2016 р.; № 1612 від 05.05.2016 р.; № 1617 від 10.05.2016 р.; № 1618 від 10.05.2016 р.; № 1631 від 16.03.2016 р.; № 1645 від 20.05.2016 р.; № 1646 від 20.05.2016 р.; № 1647 від 20.05.2016 р.; № 1654 від 24.05.2016 р.; № 1666 твід 30.05.2016 р.; № 1663 від 30.05.2016 р.; № 664 від 30.05.2016 р.; №1665 від 30.05.2016 р.; № 1671 від 31.05.2016 р.; № 1697 від 13.06.2016 р.; № 1724 від 23.06.2016 р.; № 1735 від 30.06.2016 р.; № 1697 від 13.06.2016 р.; № 1724 від 23.06.2016 р.; № 1735 від 30.06.2016 р.; № 1747 від 06.07.2016 р.; № 1748 від 06.07.2016 р.; № 1749 від 06.07.2016 р.; № 1760 від 12.07.2016 р.; № 1761 від 12.07.2016 р.; № 1762 від 12.07.2016 р.; № 1764 від 13.07.2016 р.; № 1799 від 28.07.2016 р.; № 1800 від 28.07.2016 р.; № 1801 від 28.07.2016 р.; № 1838 від 12.08.2016 р.; № 2118 від 08.12.2016 р.; № 2119 від 08.12.2016 р.; № 2120 від 08.12.2016 р.; № 2132 від 15.12.2016 р.; № 2169 від 10.01.2017 р.; № 2170 від 10.01.2017 р.; № 2171 від 10.01.2017 р.; № 2172 від 10.01.2017 р.; № 2176 від 12.01.2017 р.; № 2191 від 18.01.2017 р.; № 2192 від 18.01.2017 р.; № 2217 від 30.01.2017 р.; № 2218 від 30.01.2017 р.; № 2255 від 14.02.2017 р.; № 2311 від 07.03.2017 р., № 2320 від 15.03.2017 р.; № 2350 від 29.03.2017 р.; № 2351 від 29.03.2017 р.; № 2384 від 11.04.2017 р.; № 2381 від 11.04.2017 р.; № 2382 від 11.04.2017 р.; № 2383 від 11.04.2017 р.; № 2393 від 14.04.2017 р.; № 2423 від 25.04.2017 р.; № 2424 від 25.04.2017 р. та оборотно - сальдовими відомостями за рудень 2015 року; січень 2016 року; лютий 2016, квітень 2016 року; травень 2016 року; червень 2016 року; липень 2016 року; серпень 2016 року; грудень 2016 року; січень 2017 року; лютий 2017 року; березень 2017 року; квітень 2017 року, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, на виконання вищевказаних господарських операцій ТОВ «Кромія» та ПП «Діокс» позивачу виписані податкові накладні: № 8 від 14.12.2015 р.; № 11 від 23.12.2015 р.; № 13 від 25.12.2015 р.; № 15 від 29.12.2015 р.; № 18 від 31.12.2015 р.; № 1 від 04.01.2016 р.; № 2 від 04.01.2016 р.; № 3 від 22.01.2016 р.; № 5 від 26.01.2016 р.; № 1 від 01.02.2016 р.; № 2 від 04.02.2016 р.; № 3 від 09.02.2016 р.; № 4 від 12.02.2016 р.; № 6 від 17.02.2016 р.; № 10 від 24.02.2016 р.; № 1 від 05.04.2016 р.; № 2 від 05.04.2016 р.; № 5 від 11.04.2016 р.; № 6 від 15.04.2016 р.; № 7 від 25.04.2016 р.; № 9 від 27.04.2016 р.; № 10 від 27.04.2016 р.; № 11 від 28.04.2016 р.; № 1 від 04.05.2016 р.; № 2 від 04.05.2016 р.; № 3 від 10.05.2016 р.; № 4 від 12.05.2016 р.; № 5 від 16.05.2016 р.; № 6 від 18.05.2016 р.; № 8 від 25.05.2018 р.; № 2 від 06.06.2016 р.; № 1 від 02.06.2016 р.; № 3 від 14.06.2016 р.; № 4 від 15.06.2016 р.; № 6 від 21.06.2016 р.; № 1 від 08.07.2016 р.; № 2 від 08.07.2016 р.; № 3 від 11.07.2016 р.; № 6 від 15.07.2016 р.; № 7 від 18.07.2016 р.; № 8 від 19.07.2016 р.; № 9 від 26.07.2016 р.; № 11 від 28.07.2016 р.; № 3 від 05.08.2016 р.; № 4 від 10.08.2016 р.; № 6 від 19.08.2016 р.; № 5 від 18.08.2016 р.; № 1 від 05.12.2016 р.; № 2 від 09.12.2016 р.; № 5 від 14.12.2016 р.; № 6 від 19.12.2016 р.; № 1 від 10.01.2017 р.; № 2 від 10.01.2017 р.; № 5 від 16.01.2017 р.; № 8 від 23.01.2017 р.; № 6 від 18.01.2017 р.; № 1 від 01.02.2017 р.; № 2 від 03.02.2017 р.; № 3 від 16.02.2017 р.; № 4 від 16.02.2017 р.; № 8 від 27.02.2017 р.; № 2 від 16.03.2017 р.; № 1 від 13.03.2017 р.; № 3 від 16.03.2017 р.; № 7 від 21.03.2017 р.; № 9 від 23.03.2017 р.; № 1 від 03.04.2017 р.; № 2 від 03.04.2017 р.; № 6 від 17.04.2017 р.; № 7 від 18.04.2017 р.; № 8 від 19.04.2017 р.; № 9 від 26.04.2017 р.; № 2 від 23.01.2017 р.; № 1 від 20.01.2017 р.; № 5 від 27.01.2017 р.; № 6 від 28.01.2017 р.; № 3 від 30.03.2017 р.; № 2 від 27.03.2017 р., які були направлені в електронному вигляді на адресу контролюючого органу та копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Судовим розглядом встановлено, що збірка світильників, прожекторів, комплектів світлодіодних модулей марки LED-SVU здійснювалося у приміщеннях, які орендував позивач за адресами: м. Харків, пр.-т Московський, 144-А та м. Харків, пр.-т Московський, 259, що підтверджується договорами оренди нежитлових приміщень № 2 від 15.03.2017 р., б/н від 15.09.2016 р. та договорами суборенди б/н від 01.01.2016 р. та № 19 від 01.03.2015 р.

Робота із збірки здійснювалися ТОВ «Кромія» та ПП «ДІОКС» із матеріалів позивача, які ТОВ «Световит» придбавав у контрагентів - ТОВ «СЕА Електронікс Україна», ТОВ «Технокабель», ТОВ «Аміран XXI», ТОВ «Торговий Дім «Оптима», ТОВ «АВ Трейдинг», ТОВ «Комрад Трейд», ТОВ «Оптима-Лайт», ТОВ «Компанія Світло-імпорт Україна», ТОВ «Модус. ЛТД», ПП «Айрон-Трейд», що підтверджується видатковими накладними, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Факт надходження, придбаних деталей, на баланс ТОВ «Световит» підтверджується актами контрольної перевірки інвентаризації цінностей.

Подальше використання виконаних ТОВ «Кромія» та ПП «Діокс» робіт підтверджується договорами, які укладені між ТОВ «Световит» та ТОВ «Велтайм», ПАТ «Полтавський олійноекстракційний завод - Кернел Груп», ТОВ «Цемент», ПАТ «Рубежанський картонно - тарний комбінат», ТОВ «Завод елеваторного обладання», ТОВ «Карат», ПАТ «Запорізька кондитерська фабрика», ТОВ «Вог Рітейл», ПАТ «Акта», ПрАТ «Костопільський завод скловиробів»: договір № СВ14/032 від 25.06.2014 р.; договір поставки № 18/08 від 18.08.2015 р.; договір поставки № СВ15/041 від 21.10.2015 р.; договір купівлі продажу № 569 від 09.10.2015 р.; договір №1509/4096 від 15.09.2015 р.; договір № СВ16/059 від 14.11.2016 р.; договір № СВ16/043 від 16.08.2016 р.; договір № СВ 16/033 від 13.06.2016 р.; договір поставки № СВ І6/024 від 14.04.2016 р.; договір № СВ16/007 від 27.01.2016 р.; договір № СВ 16/003 від 14.01.2016 р.

Реальності виконання вищевказаних договорів підтверджується платіжними дорученнями № 1875 від 27.01.2016 р.; № 7528 від 14.04.2016 р.; № 7717 від 18.04.2016 р.; № 6977 від 07.04.2016 р.; № 8063 від 21.04.2016 р.; № 8551 від 28.04.2016 р.; № 9769 від 18.05.2016 р.; № 10783 від 02.06.2016 р.; № 11857 від 16.06.2016 р.; № 11859 від 16.06.2016 р.; № 13923 від 21.07.2016 р.; № 14327 від 28.07.2016 р.; № 14784 від 04.08.2016 р.; № 14982 від 08.08.2016 р.; № 16215 від 29.08.2016 р.; № 5362 від 30.03.2017 р.; № 2455 від 23.12.2015 р., № 6229 від 16.12.2016 р.; № 826 від 17.02.2017 р.; № 136659 від 22.11.2016 р.; № 12035 від 05.10.2016 р.; № 10304 від 27.07.2016 р.; № 7022 від 23.02.2016 р.; № 6663 від 03.02.2016 р.; від 09.02.2016 р.; № 2050 від 22.02.2016 р.; № 2115 від 25.02.2016 р.; № 2113 від 25.02.2016 р.; № 2116 від 25.02.2016 р.; № 36011 від 17.05.2016 р.; № 31558 від 25.04.2016 р.; № 2658 від 13.01.2016 р.; № 23284 від 18.12.2015 р.; № 457 79 від 05.07.2016 р.; № 48394 від 20.07.2016 р.; № 48395 від 20.07.2016 р.; № 3578 від 07.12.2015 р.; № 4243 від 27.01.2016 р.; № 7080 від 06.09.2016 р.; № 8631 від 26.12.2016 р.; № 9668 від 14.03.2017 р., № 825 від 08.11.2016 р.; № 834 від 18.11.2016 р., № 300 від 28.03.2017 р., № від 12.07.2016 р.; № від 16.02.2016 р., №150000565 від 17.03.2016 р., № від 12.04.2016 р., № 2 від 28.07.2016 р., № 0 від 20.12.2016 р., № 9 від 20.12.2016 р., № від 09.02.2017 р., № від 16.02.2017 р.; № 29764322 від 10.02.2017 р.; № 29756758 від 09.02.2017 р.; № 28849311 від 05.07.2016 р.; № 28591208 від 05.05.2016 р.; № 28334825 від 10.03.2016 р.; № 28268282 від 23.02.2016 р.; № 28268276 від 23.02.2016 р.; № 28226222 від 16.02.2016 р.; № 28148944 від 28.01.2016 р.; № 28148943 від 28.01.2016 р.; № 28112199 від 19.01.2016 р.; № 27925322 від 08.12.2015 р.; № 27925307 від 08.12.2015 р.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми; дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарськоїоперації. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено реальність укладених між позивачем та його контрагентом договорів, доказів того, що первинні документи складені необґрунтовано чи з порушенням чинного законодавства контролюючим органом не надано.

Доводи апелянта, що у контрагентів позивача, відсутні трудові ресурси, основні фонди та виробничі потужності, місце знаходження їх не встановлено, у зв'язку з чим неможливо підтвердити реальність господарських операцій, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки первинними документами реальність цих операцій підтверджена та чинним законодавством не передбачено, що суб'єкту господарювання необхідно контролювати стан податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтоване та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року по справі № 520/8310/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 08.04.2019 року