Справа № 705/4055/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/4055/18 Головуючий у І інстанції - Корман О.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконуючого обов'язки начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильового Ростислава Дмитровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Виконуючого обов'язки начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильового Ростислава Дмитровича, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 59 від 14 вересня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності Позивача за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 188-44 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн.; адміністративне провадження за адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 14 вересня 2018 року Виконуючим обов'язки начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильовим Ростиславом Дмитровичем винесено постанову № 59, згідно якої вона визнана винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-44 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень. У постанові № 59 від 14 вересня 2018 року вказано, що Відповідачем при складанні постанови розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення в сфері містобудівної діяльності, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 27 від 24.06.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення від 11.09.2018 року, акт складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 157 від 11.09.2018 року. Постанова № 59 про адміністративне правопорушення від 14.09.2018 року була надіслана поштою та отримана нею під розписку 18.09.2018 року. Ознайомившись з постановою нею було встановлено, що мотивувальна та резолютивна частини постанови не співпадають, постанова не обґрунтована доказами, порушено вимоги ст.ст. 268, 283 КУпАП.

Так, у вступній частині постанови вказано, що ОСОБА_2 вчинила правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, а в резолютивній частині постанови вказано: «визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-44 КУпАП».

Між тим, ч. 1 ст. 188-44 КУпАП, на яку в резолютивній частині постанови зіслався відповідач, передбачає відповідальність за «невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері метрологічного нагляду, щодо усунення порушень законодавства про метрологію та метрологічну діяльність або створення перешкод для їх діяльності, а також невиконання вимог приписів, пов'язаних з порушенням метрологічних вимог, що тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Позивач зазначає, що вона жодних порушень законодавства в сфері метрологічного нагляду не вчиняла. Якщо припис № 27 від 24.06.2016 року за порушення в сфері містобудівної діяльності, на який послався Відповідач у мотивувальній частині постанови від 14.09.2018 року № 59, дійсно вносився, то строк притягнення до адміністративної відповідальності за даним приписом закінчився 24.08.2016 року, тобто, в даному випадку, закінчився строк для притягнення її до адміністративної відповідальності, передбачений ст. 38 КУпАП.

Постанова № 59 від 14 вересня 2018 року неправомірна, дії Відповідача при притягненні її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-44 КУпАП незаконні, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся в порушення чинного законодавства, порушено вимоги ст.ст. 217, 244-20 КУпАП.

Крім того, справа розглянута без її участі, права не роз'яснювались, обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення не встановлювались, не враховано, чим порушено вимоги ст.ст. 268, 277-2, 278, 279, 280 КУпАП.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року адміністративний задоволено частково.

Скасовано постанову № 59 від 14.09.2018 року виконуючого обов'язки начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильового Ростислава Дмитровича про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-44 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною та закриття провадження у справі.

Роз'яснено Відповідачу про необхідність повторного розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, громадянкою ОСОБА_2.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні оскаржуваної постанови протиправною та закритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що є всі підстави визнати протиправною постанову в.о. начальника Відділу державного-будівельного контролю Шпильового Р.Д. від 14 вересня 2018 року № 59 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-44 КУпАП у виді штрафу в розмірі 5100 грн., а провадження по вказаній справі - закрити. Однак, розглядаючи справу та постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не врахував того, що Відповідач притягнув Позивача до відповідальності з порушенням строків притягнення до адміністративної відповідальності та компетенції (повноважень) Відповідача.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами частини 5 статті 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 вересня 2018 року в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильовим Р.Д. було винесено постанову № 59 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2.

У постанові зазначено, що замовник будівництва прибудови до квартири за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2, не виконала вимоги припису № 27 від 24.06.2016 року, а саме не отримано дозвільні документи на будівництво або прибудова не демонтована, чим порушила пп. «а» п. 3 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466. Відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч.1 ст.188-42 КУпАП.

Зазначеною постановою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-44 КУпАП та накладено штраф в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Задовольняючи адміністративний позов часткового суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова містить суперечності щодо дати винесення припису № 27, а також вказаною постановою Позивач притягнута до відповідальності за ч. 1 ст. 188-44 КУпАП, хоча з мотивувальної частини постанови вбачається, що вона вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що така постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Також, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання оскаржуваної постанови протиправною та закриття провадження у справі, та роз'яснено Відповідачу про необхідність повторного розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, громадянкою ОСОБА_2.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 188-42 КУпАП невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 188-44 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрологічного нагляду, щодо усунення порушень законодавства про метрологію та метрологічну діяльність або створення перешкод для їх діяльності, а також невиконання вимог приписів, пов'язаних з порушенням метрологічних вимог тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 244-6 КУпАП передбачено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виробництва, виготовлення та застосування будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, а також будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту та прийняття в експлуатацію об'єктів чи споруд, невиконанням законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п'ятої), частини перша та друга статті 188-42).

Пунктом 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом (п. 11 Порядку).

Пунктом 17 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 року № 244, встановлено, що відомості про час і місце розгляду справи повідомляються суб'єкту містобудування, який притягається до відповідальності, та іншим особам, які беруть участь у розгляді справи, не пізніше як за три доби до дня розгляду справи. Неприбуття суб`єкта містобудування у визначений час і місце не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року, припис є додатковим документом, що видається для усунення виявлених порушень та не виключає притягнення особи до відповідальності за виявлене порушення.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржувана постанови № 59 від 14.09.2018 року була винесена за результатами розгляду матеріалів, у тому числі припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил № 27 від 24.06.2018 року.

Проте, в описовій частині правопорушення вказано, що не було виконано вимоги припису № 27 від 24.06.2016 року.

Також, мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить посилання на те, що в діях Позивача вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, проте Позивач визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-44 КУпАП, яка передбачає відповідальність за невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрологічного нагляду, тобто за правопорушення, на яке відсутнє посилання у мотивувальній частині оскаржуваної постанови.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірна постанова містить суперечності щодо дати винесення припису № 27, а також вказаною постановою Позивач притягнута до відповідальності за ч. 1 ст. 188-44 КУпАП, хоча з мотивувальної частини постанови вбачається, що вона вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, тому така постанова підлягає скасуванню.

Колегія суддів не розглядає справу та не перевіряє в цій частині судове рішення, оскільки отаннє в цій частині не було оскаржено.

Щодо позовної вимоги Позивача про визнання протиправною постанови № 59 від 14 вересня 2018 року, яка винесена Виконуючим обов'язки начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильовим Ростиславом Дмитровичем, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тобто, вказаною нормою закону не передбачено визнання оскаржуваного рішення протиправним.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Разом з тим, як вбачається з заявлених позовних вимог, Позивач просила визнати протиправною та скасувати постанову № 59 від 14 вересня 2018 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 188-44 КУпАП, адміністративне провадження за адміністративне правопорушення відносно неї закрити.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

За приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вже зазначалось, пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки позовна вимога Позивача про скасування постанови № 59 від 14.09.2018 року виконуючого обов'язки начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Уманської міської ради Шпильового Ростислава Дмитровича про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-44 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень була задоволена, то суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального права, не дотримався вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, тому судове рішення в частині відмови в закритті провадження у справі на думку колегії суддів підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року по справі № 705/4055/18 в частині роз'яснення Відповідачу про необхідність повторного розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, громадянкою ОСОБА_2 є помилковим, оскільки протирічить нормам КУпАП, так як в межах одного адміністративного провадження не може бути винесено дві постанови.

Відносно посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що Відповідач притягнув її до відповідальності з порушенням строків притягнення до адміністративної відповідальності та компетенції (повноважень), а суд постановляючи рішення, не застосував вимоги закону, які необхідно було застосувати, не перевірив законність повноважень Відповідача чим порушив норми матеріального та процесуального права, то колегія суддів зазначає таке.

За приписами пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 533 (далі - Порядок № 533), посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право:

1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню;

2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону;

3) у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил;

зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Підготовчі та будівельні роботи, які не відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам, стандартам і правилам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без набуття права на їх виконання, підлягають зупиненню до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності;

4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації;

5) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам стандартів, норм і правил згідно із законодавством;

7) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій;

8) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Забороняється витребовувати у суб'єктів містобудування інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю;

9) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій;

10) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію;

11) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото, аудіо- та відеотехніки.

Посадовим особам органу державного архітектурно-будівельного контролю забороняється вимагати інформацію та документи, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до положень п. 7 Порядку № 533 для посадових осіб відповідача не встановлено будь-яких обмежень щодо строків перевірки виконання суб'єктом містобудування приписів про усунення порушень. Тобто законодавством не встановлено обов'язку відповідача здійснити перевірку виконання свого припису протягом якогось певного обмеженого строку.

Правопорушення, вчинене Позивачем, носить характер триваючого, оскільки ним не було виконано припис відповідача про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким вимагалося до 24.09.2016 року усунути вказані правопорушення містобудівного законодавства.

Цей припис не було виконано ні протягом наданого строку (до 24.09.2016 року), ні після спливу цього строку. Порушення тривало на час, коли його було зафіксовано 11.09.2018 року (а.с. 67-68).

Триваюче правопорушення - це проступок, пов'язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об'єктивно існує цей обов'язок, виконанням обов'язку відповідним суб'єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 та від 11 грудня 2018 року у справі № 242/924/17.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у закритті провадження у справі та роз'яснення Відповідачу про необхідність повторного розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, громадянкою ОСОБА_2 з ухваленням нового рішення в цій частині про закриття справи про адміністративне правопорушення, в іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року скасувати в частині відмови у закритті провадження у справі та роз'яснення Відповідачу про необхідність повторного розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, громадянкою ОСОБА_2.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький