Справа № 560/3957/18
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3957/18 Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

02 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

представника апелянта Хропуна В.В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року (рішення прийнято у м. Хмельницькому, повний текст рішення складено 23.01.2019, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У листопаді 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до 19 Ракетної бригади, військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

2. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09.10.2018 р. за № 95-рс його звільнено з військової служби у запас на підставі пункту "й" (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не меншу 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Зазначив, що згідно абзацу 3 витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 у стройовій частині, його вислуга років у Збройних силах України становить: календарна 12 років 01 місяць 27 днів, пільгова 01 рік 01 місяць 20 днів, загальна 13 років 03 місяці 17 днів. Однак при звільненні з військової служби у запас з ним, всупереч чинному законодавству, не проведений повний розрахунок, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.01.2019 позов задоволено.

3.1. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

3.2. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із урахуванням проведених виплат.

4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу згідно частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби за наявності вислуги понад 10 років.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

5. Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати його та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

6. Апелянт зазначив, що у зв`язку із повторним звільненням позивача із військової служби одноразова грошова допомога, передбачена пунктом 7 розділу XXX Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року, виплачена за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих періодів служби при яких позивач при попередньому звільненні набув права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Саме тому, за період з 26.10.2016 по 26.10.2018 позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 9537,44 грн на підставі частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. Судом встановлено, що з послужного списку позивача та його військового квитка сержанта, вбачається, що останній:

з 23.04.2004 по 25.10.2005 - проходив строкову службу у військовій частині НОМЕР_3 ;

з 15.03.2006 по 16.09.2008 - служив за контрактом у військових частинах НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ;

з 19.05.2014 по 29.05.2015 - проходив службу при мобілізації у військовій частині НОМЕР_6 .

8. 29.05.2015 позивачу при звільненні із військової частини НОМЕР_6 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 1122,24 грн., що підтверджується витягом із роздавальної відомості, який наявний в матеріалах справи.

9. У період з 13.08.2015 по 10.10.2016 позивач проходив військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_7 .

10. 10 жовтня 2016 р. при звільненні із військової служби позивачу згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_7 від 01.10.2016 № 221 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 2745,00 грн.

11. 25 жовтня 2015 року позивач підписав контракт та 26 жовтня 2016 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_6 .

12. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 жовтня 2018 року №95-рс позивач звільнений із військової служби у запас за пунктом "й" (які уклали контракт та строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

13. 25 жовтня 2018 року позивач звертався до командування військової частини із рапортом про виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

14. У подальшому на підставі рапорту ОСОБА_1 відповідачем за період календарної служби позивача з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, а саме: з 26.10.2016 по 26.10.2018 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 9537,44 грн.

15. Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати та ненарахування йому одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби протиправною, та такою, що суперечить вимогам законів України і порушує його конституційні права, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

16. Позивач зазначив, що розрахунок відповідача про вислугу років військової служби у Збройних Силах України при звільненні вказує, що загальна вислуга років (разом із пільговою) становить 8 років 10 місяців 7 днів. При цьому, згідно абзацу 3 (три) витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) вислуга років у Збройних силах України становить: календарна 12 років 01 місяць 27 днів, пільгова 01 рік 01 місяць 20 днів, загальна 13 років 03 місяці 17 днів (у розрахунку не врахована служба в органах внутрішніх справ, хоча послужний список позивача був в особовій справі позивача).

17. Більше того, станом на день звільнення 29.05.2015 позивач звільнений в запас за пунктом «е» із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону на день звільнення) (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків), а тому права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не набув.

18. Відповідач заперечив проти доводів позивача та вказав, що відповідно до проведеного розрахунку про вислугу років у Збройних Силах України загальна кількість прослужених повних календарних років у Збройних Силах України сержанта ОСОБА_1 становить вісім років. У зв`язку із повторним звільненням позивача із військової служби, одноразова грошова допомога, передбачена пунктом 7 розділу XXX Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року, виплачена за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. А саме: із 26.10.2016 по 26.10.2018 позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 9537,44 грн. Тому, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

19. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Частина 2 статті 15 Закону №2011 передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

21. Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.

22. У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

23. Аналогічні приписи містяться у пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

24. З аналізу статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Постанови №393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

25. При цьому, обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років і більше з дня його останнього зарахування на службу, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.

26. Також, положеннями статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Постанови №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

27. З аналізу наведених правових норм вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

28. Таким чином, в ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

29. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 806/2104/17.

30. Відповідно до наказу з особового складу № 109 о/с від 30.04.2013 вислуга років позивача становить - 12 років, згідно з розрахунком про вислугу років військової служби у ЗСУ при звільненні військовослужбовця вислуга років позивача становить - 8 років, тобто умова обчислення наявності 10 і більше років вислуги дотримана.

31. Оскільки інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні, відповідно, позивач має право на таку виплату.

32. Доводи апелянта про обов`язкову наявність вислуги років понад 10 років, саме у календарному обчисленні даної вислуги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства.

33. Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

34. Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позива та наявність правових підстав для їх задоволення.

35. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

36. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

37. Колегія суддів зазначає, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не доведено правомірніості його рішення про відмову позивачу у виплаті спірної грошової допомоги, натомість позивачем надано докази, підтверджуючі його право на отримання такої допомоги.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

38. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

39. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

40. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

41. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

42. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

43. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 03 квітня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.