Справа № 174/36/19(2-а/174/2/2019)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2019 року м. Дніпросправа № 174/36/19(2-а/174/2/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 (головуючий суддя Борцова А.А., повний текст рішення складено 04.02.2019)

у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нартенко Олександра Володимировича, третя особа без самостійних вимог Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій неправомірними, визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нартенко Олександра Володимировича, третя особа без самостійних вимог Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що 24.12.2018 року відповідачем винесена вказана постанова та позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він керував транспортним засобом, який підлягає обов'язковому технічному огляду, але своєчасно його не пройшов, чим порушив п.31.3 б ПДР. Вважає, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного. Так, 24 грудня 2018 року він прямував на належному йому мікроавтобусі FORD TRANST вантажопідйомністю 0,895 тн, д/н НОМЕР_1, трасою М-04 з міста Дніпропетровська до міста Вільногірська Дніпропетровської області. Близько 18 години 10 хвилин на посту 152 км його зупинив патрульний поліцейський та запитав документи на транспортний засіб. Позивач надав поліцейському водійське посвідчення, технічний паспорт на мікроавтобус. Працівник поліції попросив у нього протокол про проходження обов'язкового технічного контролю, на що відповів, що його мікроавтобус вантажопідйомністю до 3,5 т та він не використовує його з метою отримання прибутку і відповідно до п.2 ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», його транспортний засіб не підлягає обов'язковому технічному контролю. Просив визнати дії відповідача щодо складання постанови серії ЕАВ № 815681 від 24 грудня 2018 р. та накладення штрафу в сумі 340 гривень за порушення ст.121 ч.3 КУпАП незаконними; визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ № 815681 від 24 грудня 2018 р. про адміністративне правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 позов задоволено частково. Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 815681 від 24.12.2018 року, винесену інспектором 3 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Нартенко Олександра Володимировича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.3 ст.121 КУпАП - скасовано. Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито. В решті заявлених вимог - відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що даний транспортний засіб, маса якого без навантаження становить 1545 кг (а.с. 6), виходячи з п.2 ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», не підлягає обов'язковому технічному контролю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції помилково стягнув судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки у справах про скасування постанов про адміністративне правопорушення судовий збір не сплачується.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що інспектор 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Нартенко Олександр Володимирович, який є суб'єктом владних повноважень, виніс постанову серії ЕАВ № 815681 від 24.12.2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 340,00 грн. за те, що він 24.12.2018 року, о 18.10.56 год. в с.Світлогірське М 04152 км, керував транспортним засобом FORD TRANZIT днз АЕ 8956НХ, який підлягає обов'язковому технічному контролю, але вчасно його не пройшов, чим порушив п.п.31.3.6 ПДР України - експлуатація транспортних засобів, які не пройшли обов'язків технічний контроль та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП та наклав на позивача штраф у розмірі 340 гривень (а.с. 4).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 783932 від 05.11.2016 р., ОСОБА_1 є власником вантажного фургону малотоннажного, категорії В- FORD TRANZIT днз АЕ 8956НХ, 1999 р.в., маса якого без навантаження становить 1545 (а.с.6)

Згідно копії поліса № АК 2303938 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого «Страховою компанією «Країна»» 15.08.2018 р., транспортний засіб FORD TRANZIT днз АЕ 8956НХ не підлягає обов'язковому технічному контролю. (а.с.7).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до ч.3 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 КУпАП, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю, відповідно до цієї статті.

Обов'язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Положеннями ч. 8 цієї статті визначено, що на кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

При цьому порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначено постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 р. № 137 (далі - Порядок № 137).

У відповідності до п. 1 Порядку № 137, порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

За приписами п. 3 Порядку № 137 періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тони, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

За вимогою власника обов'язковий технічний контроль транспортного засобу, який зареєстрований в установленому порядку, але не підлягає обов'язковому технічному контролю, проводять за процедурою, визначеною цим Порядком.

Таким чином, обов'язковий технічний контроль кожні два роки проходять транспортні засоби, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

У відповідності до пп. б п. 31.3 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Тобто, визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля з метою прибутку.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач є власником вантажного фургону малотоннажного, категорії В- FORD TRANZIT, маса якого без навантаження становить 1545 кг (а.с.6), будь-яких доказів щодо отримання позивачем прибутку від здійснення перевезень матеріали справи не містять.

Матеріали справи також містять відеозапис, долучений відповідачем у суді першої інстанції.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції критично ставиться до вказаного відеозапису, як до доказу, з огляду на те, що такий запис не є додатком постанови про адміністративне правопорушення, та не підтверджує безпосередньо факту вчинення правопорушення.

Отже, суб'єктом владних повноважень не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення; при цьому, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилання на відеоприлад/технічний засіб за допомогою якого було вчинено відеозапис. Натомість в силу ст. 283 КУПАП України, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім визначених частиною 2 статті 283 КУпАП, зокрема, повинна містити відомості щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Всупереч приписам ст. 283 КУпАП, про наявність відеозапису не зазначено в оскаржуваній постанові (в графі «До постанови додаються» - запису не міститься).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення відповідачем.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов'язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Отже колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, оскільки по суті зазначене рішення є правильним.

При цьому, рішення суду першої інстанції має певні недоліки, які слід усунути.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити щодо обов'язку суб'єкта владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення складати протокол про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини 3, 5 і 6 статті 121). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині віднесення на рахунок відповідача судовий збір в розмірі 704 грн 80 коп., оскільки судом першої інстанції не було враховано наступне.

Згідно частини 4 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Водночас, Законом України «Про судовий збір» №3674-VI, який набрав чинності 01 листопада 2011 року, такі особи не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до випадків, за подання яких судовий збір не справляється.

Натомість, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми частини 4 статті 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір», тому за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору.

Слід також зазначити, що КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

Норми Закону України «Про судовий збір» №3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем (суб'єктом владних повноважень) апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір» №3674-VI, також сплаті не підлягає.

Наведений правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №306/17/16-а та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 728/1327/16-а.

Однак, судом першої інстанції не було враховано вказані норми чинного законодавства України.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо віднесення на рахунок з відповідача судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень сплати судового збору позивачем в розмірі 704 грн. 80 коп.

Водночас, помилкова сплата судового збору підлягає поверненню на підставі заяви особи, що помилково сплатила судовий збір за наявності документального підтвердження такої сплати.

Отже, Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 - слід скасувати в частині віднесення судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. на рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в повній мірі не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для повного його скасування.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС України не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 - задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.01.2019 - скасувати в частині віднесення судових витрат у розмірі 704 грн.80 коп. на рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 02.04.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.О. Круговий