Справа № 160/183/19
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2019 року Справа № 160/183/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
при секретарі судового засідання Скупейко І.М.
представників позивача Рохліна Б.В., Сахончик О.О.
представників відповідача Чабон О.В., Реут Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЛОК-ДНЕПР» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
08.01.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЛОК-ДНЕПР» (далі - позивач)звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
Позивачем в обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що за результатами проведеної перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області було застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЛОК-ДНЕПР»штрафні санкції, що передбачені пунктом 127.1 статті 127 ПК України, а саме, за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків, у тому числі, податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. Але позивач вважає, що статтею 127 ПК України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за ненарахування, неутримання та несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходів на користь іншого платника податків, при цьому, розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається незалежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто, склад порушення передбачає, що факт виконання платником податків (податковим агентом) вказаних обов'язків взагалі відсутній.Натомість, коли мають місце нарахування, однак несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання відбувається протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст.126 ПК України. При цьому, розмір такої санкції залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.Таким чином, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст.126 ПКУ, а якщо нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися, платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 127 ПКУ. Позивач вважає, що його було протиправно притягнуто до відповідальності за ст. 127 ПКУ, оскільки перерахування коштів в рахунок сплати податку на доходи відбувалось, проте відповідачем проводилось списання цих коштів згідно правил ст. 87 ПКУ. Крім того, вважає протиправним нарахування штрафних санкцій за період, що перевищує 1095 днів, оскільки якщо у вказаний строк контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, то платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПКУ. Отже, внаслідок неправомірного застосування контролюючим органами п.87.9 ст.87, ст.127 ПКУ, незастосування п. 102.1 ст. 102 ПКУ та порушення вимог п.44.1 ст.44, п.п.54.3.5. п.54.3. ст. 54 ПКУ під час проведення перевірки, висновки, що надані в акті перевірки щодо порушень в частині нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення за порушення п.п. 168.12 п. 168 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, п.п. «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України вважає незаконними і неправомірними, та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданніза правилами загального позовного провадження.
Позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог надали пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив.
Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції посилалися на факти, зазначені у відзиві.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідача, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Перевіркою встановлено наступні порушення:
- п. 44.1 ст.44, п.п.134.1.1 ст.134, п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІ, п.п.2.1, 2, 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 33 853 грн., в тому числі за 2015 рік - 16 709 грн., 2016 рік - 17 144 грн.;
- п.51.1 ст.51, п.п. б п.176.2ст. 176 ПК України №2755-VI за подання з недостовірними відомостями податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку за формою 1ДФ з недостовірними відомостями за період І кв.2015р. - II кв. 2018р.;
- п.1 ч.1 ст.4, п.2 ст.6 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого встановлено несвоєчасне нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за попередній період у сумі 8637,95 грн. (37,19 %) та 836,16 грн. (3,6 %).
Не погодившись із зазначеними рішеннями податкового органу позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Згідно із підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
За змістом підпункту 168.1.2 статті 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України).
Згідно пункту 57.1 статі 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника).
Підставою для припинення податкового обов'язку є, зокрема, його виконання (пункт 37.3 статті 37 ПК України).
Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку. Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов'язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи (стаття 38 ПК України).
Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності (стаття 95 ПК України).
Згідно пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори (пункт 113.1 статті 113 ПК України).
Статтею 115 ПК України встановлено, що у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.
У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення рішення (пункт 116.1 статті 116 ПК України).
Відповідно до пункту 116.2 статті 116 ПК України за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідальність за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків у джерела виплати встановлена статтею 127 ПК України.
Так, відповідно до пункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента.
Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.
Згідно пункту 119.2 статті 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Відповідно до статті 129 ПК України нарахування пені розпочинається:
- при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);
- при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов'язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);
- при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.
Згідно підпункту 129.1.3 пункту 129.3 статті 129 ПК України нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.
У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.
На суми грошового зобов'язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків (пункт 131.1 статті 131 ПК України).
При погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання.
У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом (пункт 131.2 статті 131 ПК України).
Суми пені зараховуються до бюджетів або державних цільових фондів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки.
В судовому засіданні представником позивача було надано пояснення, що під час перевірки контролюючим органом позивачем самостійно було виявлено помилку в проводке рахунка аванси на рахунок податки в грудні 2014 р. (помилково внесено рахунок 6411 замість 6811), але здійснити коригування рахунків контролюючий орган заборонив. Через помилку рахунків як би утворився борг по рахунку 6411, та станом на 01.01.2015 р. сальдо складало 180 667,50 грн. (акт сторінка 11), але в дійсності це сальдо дорівнює 77 607,62 грн.
В подальшому, враховуючи заборгованість, яка виникла внаслідок невідповідності даних облікових регістрів та даних первинних документів, усі послідуючі платежі з ПДФО зараховувались в рахунок погашення заборгованості за попередній місяць. Тобто, сплачене податкове зобов'язання з ПДФО за січень 2015 р. зараховувалось в рахунок погашення як би заборгованості за грудень 2014 р., яка виникла внаслідок помилки в облікових регістрах, і так кожний наступний місяць.
Отже, позивачем фактично було визнано факт наявності податкового боргу, що в подальшому призвело до порушень вимог податкового законодавства в частині своєчасності перерахування сум податку на доходи фізичних осіб.
Щодо посилання позивача на порушення вимог п. 102. 1 ст. 102 Податкового кодексу України в частині нарахування штрафних санкцій поза межами встановленого 1095-денного строку суд зазначає наступне.
Відповідно до п.114.1 ст.114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення рішення (п.116.1 ст.116 ПК України).
Згідно п.102.1 ст.102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:
-податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано;
-посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили (п.102.2 ст.102 ПК України).
Відповідно до п.102.4 ст.102 ПК України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
З аналізу зазначених норм Податкового кодексу України вбачається, що Кодексом встановлено граничний строк застосування штрафних санкцій - 1095 днів, та перебіг такого строку рахується так, що контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом.
Проте, позивачем не було надано достатніх доказів того, що грошове зобов'язання за штрафними санкціями з податку на доходи фізичних осіб, яке визначено контролюючим органом, було нараховано поза межами 1095 днів.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Враховуючи наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 є необґрунтованими, отже задоволенню не підлягають.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРЛОК-ДНЕПР» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 квітня 2019 року.

Суддя О.С. Рябчук