Справа № 819/2199/17
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/136/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Глушка І.В., Гуляка В.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Мірінович У.А., м. Тернопіль) у справі №819/2199/17 за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Тернопільській області до фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2017 року Головне управління ДФС у Тернопільській області звернулося до суду з адміністративним позовом до фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 в якому просило прийняти рішення про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) податкового боргу у розмірі 12517,50 грн. по земельному податку з фізичних осіб на р/р 00015, код одержувача 37737751, МФО 838012, код бюджетної класифікації 18010700.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року позовні вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Білецька,1, ) до фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення податкового боргу, - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 12 517 (дванадцять тисяч п'ятсот сімнадцять) гривень 50 коп. з земельного податку з фізичних осіб на р/р 0015, код одержувача 37737751, МФО 838012, код бюджетної класифікації 18010700.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не з'ясував чим підтверджено надання позивачу земельної ділянки розміром 10 га в селі Надрічне Бережанського району Тернопільської області для ведення особистого селянського господарства, що має суттєве значення для вирішення заявленого позову. Також апелянт вважає, що суд не з'ясував причину розбіжностей у даних щодо використання земельної ділянки на яку нарахований земельний податок відповідачу фермерським господарством «Бич», що підтверджено відділом у Бережанському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу за вх. №К-5988/19 від 18 березня 2019 року в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права. Позивач вважає, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі підстави та обставини для скасування оскаржуваного рішення суду є надуманими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував узгоджені суми податкового зобов'язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами із земельного податку з фізичних осіб в розмірі 12517,50 грн.

Зазначена сума заборгованості підтверджується довідкою про наявність податкового боргу (арк. справи 8), розрахунком податкового боргу (арк. справи 9), довідкою про наявність податкового боргу станом на 14.11.2018, світлокопією облікової картки платника податків із земельного податку з фізичних осіб та податковим повідомленням рішенням форми "Ф" № 3085471-13 від 10.05.2017 (арк. справи 11).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач оскаржував у судовому порядку податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 3085471-13 від 10.05.2017.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 у справі № 819/105/18, залишеного без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2018 у справі № 876/2629/18, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 3085471-13 від 10.05.2017 відмовлено в повному обсязі (арк. справи 44-47).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2018 у справі № 819/105/18 встановлено, що позивач 10.05.2017 прийняв податкове повідомлення - рішення форми "Ф" № 3085471-13, яким визначив суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 12517,50 грн. за податковий період 2017 р.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Податкове зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб, нараховане контролюючим органом на підставі зазначеного податкового повідомлення - рішення є узгоджене у порядку і на умовах, визначених ПК України.

Відповідно до статті 67 Конституції України та підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) на відповідача покладений обов'язок сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, визнається згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим боргом.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку з несплатою податкового боргу згідно статті 59 ПК України відповідачу було надіслано податкову вимогу форми "Ф" № 626-12 від 05.09.2016 (арк. справи 12).

З матеріалів справи встановлено, що з дати отримання податкової вимоги, відповідач податковий борг не погашав у повному обсязі, а отже, відповідно до статті 60 ПК України зазначена податкова вимога не відкликалася.

Відповідно до п 41.2 ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Відповідно до пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги зазначені у апеляційній скарзі апелянта є безпідставними, адже обґрунтування викладені у апеляційній скарзі спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи - громадянина ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі №819/2199/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
В. В. Гуляк
Повний текст постанови складений 04 квітня 2019 року.