Справа № 560/4131/18
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4131/18
РІШЕННЯ

іменем України

01 квітня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участю:секретаря судового засідання Бачок О.В. представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2
розглянувши адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

зобов'язати відповідача скасувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку Державному підприємству "Науково технічний комплекс "Завод точної механіки" з 20.05.2016 року до 30.11.2018 року;

грошові кошти в сумі 737 104, 09 грн. зараховані відповідачем в рахунок сплати пені з 20.05.2016 року до 30.11.2018 року зарахувати відповідно до поля "Призначення платежу" в платіжних дорученнях, як сплату частини чистого прибутку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до даних Головного управління ДФС у Хмельницькій області відображених в електронному кабінеті платника податків за період з 02.08.2016 року до 31.08.2018 року Головне управління ДФС у Хмельницькій області, сплачену позивачем частину чистого прибутку у сумі 737 893,98 грн. зарахувало як пеню за несплачену частину чистого прибутку, що підтверджується платіжними дорученнями та відомостями з електронного кабінету платника податків.

Позивач стверджує, що з коштів перерахованих за платіжним дорученням № 391 від 27.09.2017 року з призначенням платежу "140;23831376;ЧЧП (доходу) за 1 квартал 2016 року без ПДВ" відповідач зачислив на сплату пені: 2134,43 грн., 1357,87 грн., 7814,39 грн., 26076,22 грн., 95578,26 грн., аналогічно і по інших платіжних дорученнях.

На думку позивача, частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, хоча і є обов'язковим до сплати цими підприємствами, не включено до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів), визначеного статями 9 та 10 ПК України, а тому вказаний платіж не є податковим платежем. Разом з тим, частина чистого прибутку не є податковим зобов'язанням або ж штрафною (фінансовою) санкцією, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та не є санкцією за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, відповідно не може бути податковим боргом.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо нарахування пені на несплачену частину чистого прибутку та зарахування сплати частини чистого прибутку в сплату пені, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

17.01.2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно даних реєстрації картки ДП НТК "Завод точної механіки" засновником ДП НТК "Завод точної механіки" є Державний концерн "Укроборонопром", а організаційно правова форма - Державне підприємство.

В порядку виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, ДП НТК "Завод точної механіки" подано до контролюючого органу Розрахунки частини чистого прибутку ДП НТК "Завод точної механіки", що підлягає сплаті до Державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями за I-IV квартали 2016 pоку, I-IV квартали 2017 pоку, в яких самостійно визначено суми частини чистого прибутку, що відраховується до державного бюджету за відповідний період.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138 (із змінами і доповненнями) Державну податкову службу зобов'язано здійснювати контроль за повнотою і своєчасністю сплати державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу).

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення строків сплати дивідендів або частини чистого прибутку центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.

Таким чином, з врахуванням зазначеного вище, нарахування пені, на думку представника відповідача є правомірними та базується на вимогах чинного законодавства України, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

07.02.2019 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив в якому вказує, що у відзиві відповідач не спростував твердження позивача та аргументи стосовно суті позовних вимог. Щодо нарахування пені та посилання відповідача на "Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" затверджений наказом Міністерства Фінансів України року, позивач вважає, що такі є недоречними, оскільки, правила зазначені в п.7 розділу 3 стосуються грошового зобов'язання, що виникло на підставі податкового боргу.

Представник позивача також вказує, що відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями є платежем, який в обов'язковому порядку підлягає сплаті до бюджету, однак не є податковим (грошовим) зобов'язанням і не є податковим боргом у визначенні Кодексу, а тому пеня згідно п.п. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 до сплати частини чистого прибутку не застосовується, тому вважає, що у відповідача немає законних підстав застосовувати до позивача відповідальність за несплату частини чистого прибутку у формі пені.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх єдності, взаємному зв'язку та сукупності, суд встановив наступне.

Державним підприємством "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки", за період з 02.08.2016 до 31.08.2018 відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних доручень, сплачено до державного бюджету частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями в сумі 8 102 247 грн.

У зв'язку із сплатою позивачем зазначеної суми частину чистого прибутку (доходу) з пропуском строку визначеного пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, Головне управління ДФС у Хмельницькій області зарахувало сплачену позивачем частину чистого прибутку в сумі 737893,98 грн., як пеню за несплачену частину чистого прибутку.

Позивач, встановивши з електронного кабінету платника податків, що відповідачем зараховано сплачену позивачем частину чистого прибутку в сумі 737893,98 грн., як пеню за несплачену частину чистого прибутку, не погодився з такими діями відповідача та звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Досліджуючи питання правомірності застосування до Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" штрафу за порушення сплати суми грошового зобовязання з податку на прибуток, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За визначенням пункту 14.1.39 пункту 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.56 пункту 14.1 цієї статті).

Перелік загальнодержавних податків та зборів, а також місцевих податків встановлено ст.ст. 9 та 10 ПК України відповідно, та частина чистого прибутку не віднесено у жодній із цих статей.

Абзацом першим частини 5 ст. 11 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" (Закон № 185-V) встановлено, що господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов'язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацами четвертим-сьомим частини 5 цієї статті, господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, до 1 травня року, що настає за звітним, приймають рішення про відрахування не менше 30 відсотків чистого прибутку на виплату дивідендів.

Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних капіталах.

Господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків, сплачують дивіденди безпосередньо до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків, пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у статутних капіталах господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій.

На суму дивідендів на державну частку, несвоєчасно сплачених господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, та господарським товариством, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходяться у статутному капіталі господарського товариства, частка держави якого становить 100 відсотків, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, нараховується пеня, яка сплачується до загального фонду Державного бюджету України з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з наступного дня після настання строку платежу і по день сплати включно.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138 (далі - Порядок № 138).

Пунктом 1 Порядку №138 визначено, що згідно з цим Порядком частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "ОСОБА_2 гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб'єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Згідно з пунктом 2 цього Порядку, частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Нормами ст. 126 ПК України, передбачено застосування штрафу до платника податків за несвоєчасну сплату платником податків грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов'язання. податкове зобов'язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК України. Цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків. Отже, застосування до позивача штрафних санкцій із посиланням на ст. 126 ПК не відповідає змісту вищевказаної норми, дія якої поширюється виключно на випадки несплати платником податків грошових зобов'язань.

При цьому, покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу. Це, однак, не звільняє позивача від обов'язку, встановленого ст. 11 Закону № 185-V щодо сплати частини чистого прибутку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2018 року по справі № 826/19797/16 (К/9901/35737/18).

Таким чином, беручи до уваги, що розрахунок частини чистого прибутку не є податковою декларацією у розумінні пункту 46.1 статті 46 ПК України, а також враховуючи, що частина чистого прибутку не є податковим платежем, суд дійшов висновку, що застосування норм пункту 57.1 статті 57 ПК України, при сплаті частини чистого прибутку є помилковим.

При цьому, доводи відповідача про необхідність сплати частини чистого прибутку у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств та посилання на пункт 2 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138, суд не приймає до уваги як підтвердження правомірності застосування штрафу, оскільки визначення строку сплати частини чистого прибутку ідентично сплаті податку на прибуток не є підставою для застосування відповідальності за несвоєчасну сплату податку на прибуток у зв'язку із різною правовою природою вказаних платежів.

Враховуючи викладене, застосування до Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" штрафу за порушення сплати суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України за затримку сплати частини чистого прибутку суперечить нормам Податкового кодексу України, відтак і зарахування відповідачем сплаченої позивачем частини чистого прибутку за період з 02.08.2016 року до 31.08.2018 року, як пені за несплачену частину чистого прибутку на переконання суду є протиправним, а тому нараховану відповідачем пеню на сплачену частину чистого прибутку необхідно скасувати.

Щодо позовної вимоги про зарахування грошових коштів в сумі 737 104, 09 грн. зарахованих відповідачем в рахунок сплати пені з 20.05.2016 року до 30.11.2018 року до поля "Призначення платежу" в платіжних дорученнях, як сплату частини чистого прибутку, суд зазначає наступне.

Під час судового розгляду даної справи, як представником позивача, так і представником відповідача було подано до суду розрахунки нарахування пені з частини чистого прибутку сплаченого позивачем та відповідне її часткове зарахування, а також залишок несплаченої пені.

При цьому, в розрахунках позивача відносно розрахунків відповідача присутні певні розбіжності у сумах, саме зарахованої відповідачем пені як сплати частини чистого прибутку, до того ж, відповідно до наданих відповідачем двох таких розрахунків, вказані розбіжності наявні в обох із них, що в свою чергу не дає можливості суду встановити, яку суму коштів з нарахованої пені в розмірі 737 104, 09 грн. відповідачем саме було зараховано, як сплату частини чистого прибутку, оскільки за доводами позивача сума пені в розмірі 737 104, 09 грн. зарахована в повному обсязі, в рахунок сплати пені, а згідно з розрахунком відповідача лише частково.

Водночас, суд звертає увагу, що визначення та обрахування суми нарахованої пені, зарахованої, як сплату частини чистого прибутку є виключно дискреційними повноваженнями податкового органу, тому саме відповідач, з огляду на визнання протиправним нарахування пені на сплачену позивачем частину чистого прибутку, на думку суду зобов'язаний здійснити зарахування нарахованої пені на сплачену частину чистого прибутку за первинним призначенням такої сплати, а саме в рахунок сплати частини чистого прибутку, а не в рахунок сплати пені.

Таким чином, оскільки дослідивши надані сторонами розрахунки, суд не має можливості встановити, яку суму коштів з нарахованої пені в розмірі 737 104, 09 грн. відповідачем саме було зараховано, як сплату частини чистого прибутку та зважаючи на протиправність дій з боку відповідача, щодо нарахування пені на частину чистого прибутку, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення вищевказаної позовної вимоги шляхом зобов'язання відповідача зарахувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку позивачу в період з 20.05.2016 до 30.11.2018, як сплату частини чистого прибутку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Здійснюючи детальний аналіз вказаних норм податкового законодавства та матеріалів адміністративної справи, можна зробити висновок, що до порядку розрахунку та сплати частини чистого прибутку не можуть бути застосовані положення Податкового кодексу України щодо нарахування штрафних санкцій за його несвоєчасну сплату, оскільки частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні Податкового кодексу України, а розрахунок частини чистого прибутку не прирівнюється до податкових декларацій, на його підставі не здійснюється нарахування або сплата податкового зобовязання, отже штрафні санкції за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку не можуть застосовуватись.

Враховуючи зазначене, оцінюючи в сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що оскільки, податковим органом помилково нараховано штрафні санкції на суми сплачених позивачем, частини чистого прибутку, яка не є податковим платежем у розумінні Податкового кодексу України, а отже і об'єктом застосування штрафної санкції, що у свою чергу призвело до помилкового зарахування відповідачем сплаченої позивачем частини чистого прибутку за період з 02.08.2016 року до 31.08.2018 року, як пені за несплачену частину чистого прибутку, а тому на переконання суду наявні всі підстави для часткового задоволення позовних вимог Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки".

У зв'язку із задоволенням позовних вимог, з врахуванням положень ст. 139 КАС України, суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 12830,41 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління ДФС у Хмельницькій області скасувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку Державному підприємству "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" з 20.05.2016 до 30.11.2018.

Зобов'язати Головне управління ДФС у Хмельницькій області зарахувати нараховану пеню на сплачену частину чистого прибутку Державному підприємству "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" в період з 20.05.2016 до 30.11.2018, як сплату частини чистого прибутку.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" судовий збір в сумі 12830,41 грн. (дванадцять тисяч вісімсот тридцять гривень сорок одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04 квітня 2019 року

Позивач:Державне підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" (вул. Годованця, 28, Кам'янець-Подільський, Хмельницька область, 32300 , код ЄДРПОУ - 23831376)
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_3
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_3