Справа № 826/4673/16
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року

Київ

справа №826/4673/16

адміністративне провадження №К/9901/47376/18, №К/9901/47378/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів - Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №826/4673/16

за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа - Державна податкова інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року (ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді - Арсірія Р.О., суддів: Кузьменка В.А., Костенка Д.А.) та на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року (постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді - Шелест С.Б., суддів: Епель О.В., Кузьмишина О.М.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив

- скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 22 лютого 2016 року №466-0 «Про звільнення ОСОБА_1.»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у м. Києві по не запропонуванню іншої роботи ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення.

- стягнути з Державної фіскальної служби України та Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 лютого 2016 року до моменту поновлення на роботі включно.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм статей 40, 49-2 Кодексу законів про працю України. При попередженні про наступне вивільнення відповідачами не було запропоновано всіх наявних посад у підпорядкованих Державній фіскальній службі України податкових інспекціях, що були вакантними та відповідали кваліфікації і досвіду роботи позивача.

3. Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року залучено до участі у даній справі у якості третьої особи Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

4. 06 грудня 2017 року Окружний адміністративний суд міста Києва вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 22 лютого 2016 року №466-0 «Про звільнення ОСОБА_1.»;

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 лютого 2016 року по 06 грудня 2017 року у розмірі 76 294 грн 40 коп.;

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у м. Києві по не запропонуванню іншої роботи ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не запропоновано усіх вакантних посад, що є неналежним виконанням вимог Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівників у зв'язку з реорганізацією. У зв'язку із цим наказ Державної фіскальної служби України від 22 лютого 2016 року №466-0 «Про звільнення ОСОБА_1.» прийнятий з порушенням норм трудового законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 13 березня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд вирішив:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної податкової інспекція у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у справі №826/4673/16 - без змін.

6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 05 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

8. 06 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної фіскальної служби України.

У касаційних скаргах скаржники просять скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року. Прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргами Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року та на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

9. Доводи осіб, які подали касаційні скарги (відповідачі та третя особа у справі):

Касаційні скарги обґрунтовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.

Касатори зазначають, що судами першої та інстанції не прийнято до уваги те, що позивача було звільнено у порядку та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, з дотриманням встановленої процедури, зокрема по спливу двох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення, з урахуванням усіх обставин та показників продуктивності праці. Позивачу було запропоновано вакантні посади від яких він відмовився. Вважають помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що Державна фіскальна служба України повинна була запропонувати ОСОБА_1 наявні вакантні посади у всіх її територіальних органах, а не тільки у ДПІ у Святошинському районі. ДПІ є юридичною особою, що має свою печатку, власні бланки та рахунки в органах казначейства. В розумінні статті 49-2 КЗпП України роботодавець має запропонувати лише ті посади, які наявні саме в нього. ДПІ у Святошинському районі запропонувала позивачу посади які були наявні у вказаному органі фіскальної службі. Оскільки ДПІ у Святошинському районі діє в межах наданих їй повноважень і є самостійною юридичною особою, то не могла запропонувати інші посади, які були вакантними в інших юридичних особах (ГУ ДФС у м. Києві чи ДФС України).

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року працював у податковій системі, з лютого 2015 року обіймав посаду заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління ДФС у м. Києві.

11. В подальшому наказом Державної фіскальної служби України від 18 серпня 2015 року №620 «Про впровадження Концепції «Офіс аудиту ГУ ДФС у м. Києві» затверджено план заходів з реалізації Концепції, яким передбачено оптимізація штатної чисельності ДПІ у районах ГУ ДФС у м. Києві.

12. На виконання вимог вказаного наказу, наказами Державної фіскальної служби України від 08 вересня 2015 року №676 «Про внесення змін до наказу ДФС від 12 вересня 2014 року №129» та від 08 вересня 2015 року №677 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС» затверджено Типову структуру ГУ ДФС у м. Києві та державних податкових інспекцій Головного управління ДФС у м. Києві, внесено зміни до загальної чисельності працівників Головного управління ДФС у м. Києві та державних податкових інспекцій Головного управління ДФС у м. Києві.

13. Наказами Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 14 вересня 2015 року №1772 «Про введення в дію структури Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві» та від 22 вересня 2015 року №1801 «Про введення в дію штатного розпису» введено в дію структуру та штатний розпис на 2015 рік Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, згідно з яким відбулося скорочення штатної чисельності та кількості штатних посад.

14. У зв'язку із вищенаведеними обставинами, 09 листопада 2016 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності працівників ДПІ у районах ГУ ДФС у м. Києві. Вакантних посад позивачу запропоновано не було.

15. Після виходу позивача з лікарняного, 22 лютого 2016 року йому було запропоновано перелік вакантних посад у Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві. ОСОБА_1 відмовився від запропонованих посад.

16. Листом Головного управління ДФС у м. Києві від 22 лютого 2016 року №1521/8/26-15-04-24 «Про звільнення» було повідомлено ДФС України про вищевказані обставини та направлено відповідні матеріали для вирішення питання про звільнення заступника начальника Державної податкової інспекції Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_1 у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

17. Наказом ДФС України №466-о від 22 лютого 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.» позивача звільнено з 22 лютого 2016 року із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із реорганізацією.

18. Не погоджуючись з прийнятим наказом ДФС України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

19. Конституція України.

19.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року)

20.1. Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

20.2. Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

21. Кодекс законів про працю України, введений в дію з 1 червня 1972 року Законом Української РСР від 10 грудня 1971 року №322-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

21.1. Пункт 1 частини першої статті 40. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

21.2. Частина друга статті 40. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

21.3. Частина перша статті 49-2. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

21.4. Частина друга статті 49-2. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

21.5. Частина третя статті 49-2. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

22. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9.

22.1. Пункт 19. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

24. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог.

25. Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення ОСОБА_1 із посади заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління ДФС у м. Києві стала реорганізація ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

26. Штатним розписом ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві на 2014 рік затверджено штат по структурному підрозділу «керівництво» у кількості 6 штатних одиниць, з яких 3 одиниці заступника начальника. Згідно з штатним розписом на 2015 рік, структурний підрозділ «керівництво» містив 5 штатних одиниць, з яких 2 штатні одиниці заступника начальника.

27. Отже, у ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві скоротилася одна посада заступника начальника.

28. Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що за правилами Кодексу Законів про працю України однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

29. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

30. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

31. У день звільнення позивачу були запропоновані наявні вакантні посади у ДПІ У Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, які не відповідали рівню його кваліфікації та спеціальному званню.

32. В матеріалах справи міститься відповідь Державної фіскальної служби України, на запит представника позивача, щодо наявності вакантних посад у центральному апараті ДФС, територіальних органах ДФС та спеціалізованих департаментах ДФС станом на 09 листопада 2015 року та 22 лютого 2016 року. Серед переліку таких посад є такі, що відповідають кваліфікації ОСОБА_1 Отже, у Державній фіскальній службі України були наявні вакантні посади в територіальних органах ДФС які відповідали кваліфікації позивача, однак відповідачем йому їх не було запропоновано.

33. Враховуючи викладене колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивача було звільнено з посади без дотриманням вимог статей 40 та 49-2 КЗпП України. Дії відповідача по включенні у список лише частини вакантних посад для пропонування позивачу є протиправними та не можуть вважатися виконанням обов'язку щодо вжиття заходів для переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

34. Доводи касаторів про те, що ДПІ у Святошинському районі діє в межах наданих їй повноважень і є самостійною юридичною особою, а тому не могла запропонувати посади, які були вакантними в інших юридичних особах (ГУ ДФС у м. Києві чи ДФС України), не впливають на правильне вирішення даної справи по суті судами попередніх інстанцій, оскільки бездіяльність щодо не пропонування всіх вакантних посад ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення допустили Державна фіскальна служба України та Головне управління ДФС у м. Києві. У зв'язку із цим, суди обґрунтовано визнали таку бездіяльність вказаних державних органів протиправною.

35. Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

36. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі №826/4673/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх