Справа № 160/181/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Справа № 160/181/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: ОСОБА_3 Крейса Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA110000/2018/000047/2, картки відмови № UA110160/2018/00056 від 08.11.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019р. (згідно штемпеля поштового зв'язку) ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2018/000047/2 від 08.11.2018р.;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110160/2018/00056 від 08.11.2018р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.08.2018р. між ОСОБА_6 (покупець) та UAB «Onte» (продавець) укладений контракт на придбання автомобіля Skoda Octavia Combi 1.6 TDi, номер vin НОМЕР_2, 77kw, 23.02.2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 2550 євро, які були отримані продавцем згідно квитанції LT6 від 16.08.2018р. Вказаний автомобіль пройшов митне оформлення та отримана експортна декларація. У подальшому, 25.10.2018р. вказаний автомобіль був проданий ОСОБА_6 ОСОБА_5 за 2550 євро та при митному оформленні вказаного автомобілю позивачем були надані документи, які у повному обсязі підтверджують факт визначення митної вартості товару за першим (основним методом) за ціною договору, а тому вважає, що дії відповідача по витребуванню у позивача додаткових документів були незаконними, оскільки надані документи не містили розбіжностей, наявних ознак підробки та вичерпно містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товару. Крім того, позивач посилається на те, що у оспорюваних рішеннях відповідач не навів жодних аргументів щодо обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, посадова особа відповідача не зазначила підстав для запиту додаткових документів, не зазначила документи, в яких виявлено розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни товару. Також, на думку позивача, відповідач у рішенні про коригування митної вартості не зазначив та не обґрунтував яким чином вказані ним невідповідності могли вплинути на визначення розміру митної вартості та викликати сумніви відповідача у правильності визначення митної вартості, що є обов'язковою умовою, з якою закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчинити дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. За викладеного, позивач вважає, що відповідачем не надано доказів про використання своїх повноважень, передбачених у главі 50 «Митні експертизи» Митного кодексу України, що свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару за резервним методом проведене з порушенням вимог ч.9 ст.58 Митного кодексу України, тобто не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню, не правомірно та без врахування всіх обставин. Свою правову позицію позивач також обґрунтовує і висновками постанови Верховного Суду України від 30.06.2015р. у справі №21-591а15. Додатково у відповіді на відзив позивач вказує і на те, що митницею було проведено додаткову перевірку згідно інформаційного електронного довідника Super SCHWACKE, яка призвела до виникнення сумнівів у відповідача у правильності визначення митної вартості, однак жодним чином не обґрунтував наявність у SCHWACKE відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів, при цьому, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу за допомогою вказаного програмного комплексу SCHWACKE з врахуванням ПДВ та при проведенні митної вартості вказаного транспортного засобу не враховано було пошкоджень даного автомобілю, що зазначено у експертизі, тобто інформація про реальний стан автомобіля, оцінка якого проведена митницею за допомогою програмного комплексу SCHWACKE врахована не була.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у письмовому відзиві на позов просив відмовити у задоволенні даного адміністративного позову посилаючись на те, що митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та застосовувати різні форми контролю, у тому числі і додатково витребувати документи у декларанта відповідно до положень ч.5 ст.54 Митного кодексу України. Так, 07.11.2018р. позивач звернувся до відповідача та подав електронну митну декларацію ( далі- ЕМД) з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу - Автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка - SKODA, модель - OCTAVIA COMBI 1.6 TDi: номер кузова/VIN - НОМЕР_2; тип - дизельний, робочий об'єм циліндрів - 1598 см3, потужність - 77 кВт,n екологічна норма - Євро-5, дата виготовлення - 23.02.2014р., показник одометра - 181784 км; дата першої реєстрації - 27.05.2014р., колір - сріблястий. Пошкодження: КТЗ має: деформація без ушкодження лакофарбового покриття порогу лівого і правого, забруднена оббивка салону і оббивка сидінь, відзначені порушення лакофарбового покриття в районі капота і боковини правої. КТЗ на ходу. При зовнішньому огляді на ТЗ визначені сліди відновлювального ремонту капота, боковини правої, дверей правих задніх, панелі задка. Шум роботи заднього редуктора. Митна вартість товару позивачем була визначена за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 Митного кодексу України на рівні 2550 євро. Для підтвердження митної вартості позивачем було надано наступні документи: договір купівлі-продажу від 16.08.2018р.; свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 27.05.2014р. НОМЕР_3; заява декларанта від 06.11.2018р. б/н щодо витрат на транспортування ТЗ; висновок експерта товарознавця від 06.11.2018р. №412т18; митну декларацію країни відправлення від 16.08.2018р. №18LTКС0100ЕК0D1F84. Декларант зобов'язаний подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості товару, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних у відповідності до вимог ч.2 т.52 та ст.337 Митного кодексу України. Однак, при перевірці поданих документів декларантом було встановлено, що позивачем згідно його заяви від 06.11.2018р. ним понесені витрати на доставлення (транспортування) товару у розмірі 100 євро, проте, документально зазначена вартість доставки не підтверджена; надано декларацію країни відправлення від 16.08.2018р., яка містить посилання на інвойс №RRR 002981, який до митного контролю не надано; серед поданих документів відсутня інформація про можливі відстрочки платежів або варіанти угод за пост оплатою транспортного засобу; банківські платіжні документи, що підтверджують митну вартість товару та стосуються оцінюваного товару не надано; серед поданих документів відсутні платіжні (або банківські) документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного транспортного засобу (будь-які чеки, що свідчать про оплату задекларованої суми вартості); не надано документів щодо замовлення авто із доставкою; перекладів наданих документів до митного оформлення декларантом не надано. Зі змісту висновку судового експерта від 06.11.2018р. №412т18 експертом використано цінові дані системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet та визначено ринкову вартість КТЗ на рівні 6975 ЕUR, однак згідно наданого як додаток до експертного висновку витяг системи SchwackeNet містить інформацію щодо ринкової вартості (Verkaufswert) на рівні 8697,48 ЕUR. Таким чином за основу розрахунку ринкової вартості експертом прийняті хибні дані. Представник відповідача зазначає, що наведені обставини свідчать про відсутність у вищенаведених документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, а відповідно, неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, тобто за ціною договору. Враховуючи вищезазначене та згідно до вимог ст.33 Митного кодексу України, п.4 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, затвердженого наказом МФУ від 31.05.2015р. №684 та п.5 Методичних рекомендацій, затверджених наказом ДФС України, приймаючи за основу розрахунку дані довідкового ресурсу www.schwackenet.de, зокрема ринкової вартості, зазначеної у довідці SchwackeNet, наданої експертом разом з висновком на рівні 8697,48 EUR з урахуванням всіх складових, зазначених у митній декларації від 07.11.2018р. митна вартість оцінюваного товару була розрахована на рівні 9127,48 євро, із дотриманням послідовності застосування методів визначення митної вартості товару. За викладеного, представник відповідача вважає, що оскаржувані рішення є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства та є цілком обґрунтованими про що свідчать дані гр.33 цих рішень.

Ухвалою суду від 12.02.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її розгляд на 11.03.2019р. на 14:30 годину (а.с.2).

11.03.2019р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 29.03.2019р. до 13:30 години, що підтверджується змістом протоколу судового засідання, наявного у справі (а.с. 121-123).

Із наданих учасниками справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

07.11.2018р. ОСОБА_5 було подано електронну митну декларацію №UA110160/2018/004818 від 07.11.2018р. для митного оформлення транспортного засобу - автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка - марка - SKODA, модель - OCTAVIA COMBI 1.6 TDi: номер кузова/VIN - НОМЕР_2; тип - дизельний, робочий об'єм циліндрів - 1598 см3, потужність - 77 кВт,екологічна норма - Євро-5, дата виготовлення - 23.02.2014р., показник одометра - 181784 км; дата першої реєстрації - 27.05.2014р., колір - сріблястий. Пошкодження: КТЗ має: деформація без ушкодження лакофарбового покриття порогу лівого і правого, забруднена оббивка салону і оббивка сидінь, відзначені порушення лакофарбового покриття в районі капота і боковини правої. КТЗ на ходу. При зовнішньому огляді на ТЗ визначені сліди відновлювального ремонту капота, боковини правої, дверей правих задніх, панелі задка. Шум роботи заднього редуктора - за ціною договору (основний метод) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 2550,00 євро, що еквівалентно 236574,45 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами (а.с.77).

Разом з вказаною вище ЕМД для підтвердження складових митної вартості вказаного товару позивачем були надані наступні документи, а саме: договір купівлі-продажу від 16.08.2018р.; свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 27.05.2014р. НОМЕР_3; заява декларанта від 06.11.2018р. б/н щодо витрат на транспортування транспортного засобу; висновок експерта товарознавця від 06.11.2018р. №412т18; митну декларацію країни відправлення від 16.08.2018р. №18LTКС0100ЕК0D1F84, що підтверджується змістом ЕМД від 07.11.2018р. та документами наявними у справі (а.с. 24-39,77).

У ході проведення митного контролю і митного оформлення товару за ціною договору (основний метод) митницею було здійснено перевірку заявленої митної вартості за результатами якої митним органом були виявлені розбіжності у поданих документах, а саме:

- відповідно до наданої заяви ОСОБА_5 від 06.11.2018р. б/н вказано, що на доставлення товару ним понесено витрати у розмірі 100 євро, однак документально зазначена вартість доставки не підтверджена;

- надана до митного контролю декларація країни відправлення від 16.08.2018р. №18LTКС0100ЕК0D1F84 містить посилання на інвойс №RRR 002981, який до митного контролю не надано;

- відповідно до ч.2 ст.53 МКУ, документами які підтверджують митну вартість товарів є, зокрема, якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, декларація митної вартості, які до митного оформлення не надано;

- у відповідності до ст.254 МКУ документи, необхідні для митного контролю та митного оформлення товарів подаються митному органу українською мовою, проте до митного оформлення перекладів документів не надано, що підтверджується змістом графи 33 оспорюваного рішення (а.с.20-21, 81-82).

Надалі, у зв'язку із вказаними вище розбіжностями у поданих до митного оформлення документах, у межах проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення вартості транспортного засобу та обміном наявною у кожного інформації, в усному та електронному порядку відповідна процедура консультацій була проведена та за її наслідками декларанту було запропоновано надати додаткові документи (за їх наявності), а саме: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частині п'ятій, шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; (за наявності) - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують товару, містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, що підтверджується змістом запиту та змістом оспорюваних рішень, копії яких наявні у справі (а.с.20-21,78-79,81-82).

08.11.2018р. на запит митного органу позивачем було надано до митниці інвойс від 16.08.2018р. №RRR 002981, та у листі б/н та б/д із зазначенням про те, що інших додаткових документів надати фізична особа не має можливості, просив завершити митне оформлення згідно ціни, яка визначена судовим експертом-автотоварознавцем, що підтверджується змістом копії відповідного листа, наявного у справі (а.с.80).

Так, митним органом, 09.11.2018р. було прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110160/2018/00056, а також і рішення про коригування митної вартості товарів за №UA110000/2018/000047/2 за змістом яких, приймаючи за основу розрахунку значення ринкової вартості Системи SchwackeNet, наданої експертом разом з висновком на рівні 8697,48 EUR з урахуванням всіх складових, зазначених у митній декларації від 07.11.2018р. №UA110160/2018/004818 митна вартість наведеного вище транспортного засобу була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2г - резервний метод на рівні 9127,48 євро, згідно з положеннями ст.64 МКУ та ґрунтується на відомостях, наведених у наданому до митного контролю висновку експерта з урахуванням наданого до нього витягу Системи SchwackeNet (а.с.17-21,81-82).

Позивач не погоджується з вищевказаними карткою відмови та рішенням, просить визнати їх протиправними та скасувати посилаючись на те, що оскільки відповідачу було надано усі наявні документи для визначення митної вартості транспортного засобу, тому у відповідача не було підстав для коригування митної вартості автомобілю за другорядним методом визначення митної вартості - 2г- резервним методом, при цьому, вважає, зміст оспорюваних рішень не обґрунтованим, так як у них не вказано які саме складові вартості є непідтвердженими, не зазначені підстави які саме недостовірні чи неповні дані не дають можливості визначити митну вартість товару за ціною договору в порушення вимог митного законодавства України.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому розгляді даної справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Тобто, митниця, у разі виникнення сумнівів щодо достовірності відомостей, що містяться в документах, поданих митному органові, має право витребувати у декларанта додаткові документи, що є її правом, здійсненим у межах повноважень.

Безумовно, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належить процедура консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

В той же час, у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки.

При цьому, за нормами п.2 ст.52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Також у відповідності до п.2 ст.53 Митного кодексу України документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Окрім того, частиною 1 статті 368 Митного кодексу України визначено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

У відповідності до вимог ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Також при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - п.5 ч.10 ст. 58 Митного кодексу України.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально - п.21 ст. 58 Митного кодексу України.

Аналізуючи вказані норми митного законодавства, можна дійти висновку, що саме на декларанта покладено обов'язок надавати митному органу під час митного оформлення товару банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, при цьому, такими платіжними документами можуть бути касові або товарні чеки, ярлики, інші документи, які містять відомості щодо вартості товару, який ввозиться на територію України та використані декларантом документи повинні бути об'єктивними, підтвердженими документально та піддаватися обчисленню, також підлягають включення до ціни товару і витрати на його транспортування, які не були включені до ціни товару, а у разі, якщо дані, які містяться у поданих документах, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації, митний орган має право вимагати від декларанта надання перекладу цих документів українською мовою.

Так, судом встановлено, що на підтвердження заявленої вартості товару (придбаного автомобілю) декларантом було подано до митного оформлення заяву декларанта б/н від 06.11.2018р., у якій зазначено, що на доставлення товару ним понесено витрати у розмірі 100 євро, однак документів, які б підтверджували понесення цих витрат (чеки, банківські документи) декларантом не надано.

Вказаний факт не подання декларантом до митного оформлення, документів, які б підтверджували понесення ним витрат на транспортування товару підтверджується і змістом копії поданої митної декларації, а також було і підтверджено представником позивача у ході судового розгляду справи.

Також, зі змісту поданих до митного оформлення документів видно, що серед них були відсутні платіжні (або банківські) документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного транспортного засобу (будь-які чеки, що свідчать про оплату задекларованої суми вартості).

При цьому, представник позивача посилається на те, що відповідний платіжний документ був наданий до митного оформлення за LT16 від 16.08.2018р. про сплату 2550 євро на користь ТОВ «Onte» на литовській мові (а.с. 148-149).

Разом з тим, представник позивача підтвердив той факт, що переклад вказаного чеку до митного оформлення не надавався, окрім того, слід зазначити, що вказаний чек не може бути належним доказом сплати саме позивачем (ОСОБА_5) суми 2550 євро та саме за вищенаведений автомобіль, оскільки вказаний чек відомостей щодо сплати наведеної суми саме позивачем та саме за вказаний автомобіль не містить, що свідчить про те, що вказаний чек не містить повних відомостей про оцінюваний товар, а відповідно, не може бути належним доказом фактично сплаченої ціни товару саме позивачем.

Окрім того, слід зазначити, що датою чеку є 16.08.2018р., тоді як позивач не надав ні до митниці, ні суду, доказів, які б свідчили про наявність будь-яких правовідносин позивача із ТОВ «Onte» з приводу придбання автомобілю, а відповідно, позивач і не міг сплатити вказану суму за наведеним чеком, оскільки придбав вказаний автомобіль лише 25.10.2018р. про що представником позивача надано договір купівлі-продажу від 25.10.2018р. про продаж автомобілю продавцем - ОСОБА_6, покупцю - ОСОБА_5, який взагалі до митниці не надавався.

Факт не надання вищенаведеного договору купівлі-продажу від 25.10.2018р. до митного оформлення підтверджено у судовому засіданні самим представником позивача.

Отже, за викладених обставин, вищенаведений чек LT16 від 16.08.2018р. про оплату за придбаний транспортний засіб не може служити належним доказом фактичної сплати за придбання саме ввезеного оцінюваного автомобіля та саме позивачем, оскільки із вищенаведеного договору видно, що позивач його придбав лише 25.10.2018р., проте жодних платіжних документів, які б підтверджували фактичну оплату за вказаний автомобіль саме позивачем 25.10.2018р. або пізніше до митниці надано не було.

Позивачем були подані до митного оформлення всі документи на литовській мові, переклади документів українською мовою не надано.

Також до митного оформлення декларантом була подана декларація країни відправлення від 16.08.2018р. №18LTКС0100ЕК0D1F84, що містить посилання на інвойс №RRR 002981, який до митного контролю не було надано, що вбачається зі змісту ЕМД від 07.11.2018р. (а.с.77).

Отже, надані позивачем вищенаведені документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товару (з урахуванням відсутності відомостей понесених позивачем на його транспортування) та не містить відомостей щодо ціни ввезеного товару (автомобілю), яка фактично була сплачена саме декларантом (позивачем).

З огляду на наведене, у митного органу виникли сумніви про фактичну вартість оцінюваного товару (автомобілю) ввезеного позивачем на територію України, що є обґрунтованою підставою для витребування у позивача додаткових документів у межах проведення процедури між митним органом та декларантом, зокрема, документів, а саме:

- документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- (за наявності) - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують товару, містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, що підтверджується змістом запиту та змістом оспорюваних рішень, копії яких наявні у справі (а.с.20-21,78-79,81-82).

На виконання вимог вищенаведеного запиту митниці позивачем (декларантом) 08.11.2018р. було надано лише інвойс від 16.08.2018р. №RRR 002981 (без перекладу), згідно листа б/н декларант повідомив, що інших додаткових документів надати не має можливості та просив завершити митне оформлення згідно ціни, яка визначена судовим експертом-автотоварознавцем (а.с.80).

Отже, із наведеного встановлено, що при митному оформленні товару позивачем до митного органу не було надано повних та достовірних документів, що підтверджують фактичну вартість придбаного автомобілю, яку було сплачено саме позивачем з урахуванням аналізу вищенаведених документів та аналізу норм митного законодавства України.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що із наданих позивачем до митного оформлення документів неможливо було встановити умови оплати (з урахуванням того, що надані документи не містили відомостей про придбання автомобілю саме позивачем), неможливо визначити чи проведена оплата за товар у відповідності до вимог ч.4, ч.5 ст.58 МК України, якими передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відсутність документів, що підтверджують здійснення Покупцем всіх платежів на користь Продавця, у тому числі і витрат понесених на транспортування товару, унеможливлюють підтвердження числового значення митної вартості імпортованих товарів.

Вищезазначене дає підстави вважати про можливе неврахування всіх витрат, які передбачені ст.58 МК України в повному обсязі.

У ході судового розгляду справи представник позивача не зміг спростувати вищенаведені неповні та недостатні відомості щодо оцінюваного товару, які містяться у поданих до митного оформлення документах жодними належними та обґрунтованими доказами виходячи з вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, представник позивача підтвердив факти не надання додаткових документів позивачем на вимогу митного органу у зв'язку з виявленими митним органом у наданих до митного оформлення документах.

Зазначене унеможливило перевірку числового значення заявленої митної вартості та перевірки відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортований товар саме позивачем 25.10.2018р. або пізніше.

Отже, за таких обставин, необхідність здійснити перевірку даних, зазначених у ЕМД та їх уточненні, є очевидною.

Недостатність інформації для підтвердження заявленої позивачем митної вартості у наданих ним документах, розбіжності у числових значеннях складової митної вартості товару у наданих позивачем платіжних документах унеможливили застосування першого методу.

В той же час, згідно ст.59 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5- 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

За приписами статті 60 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Частиною 1 ст.62 Митного Кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.

За приписами ст.63 наведеного Кодексу, передбачено, що для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум:

1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються;

2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну;

3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях згідно положень ст.64 Митного кодексу України.

Так, як встановлено судом, митним органом було проведено процедуру консультацій з декларантом з метою визначення митної вартості товару (автомобілю) придбаного позивачем та застосовано послідовність методів визначення вартості товару, що підтверджується змістом оспорюваних рішень та не спростовано представником позивача жодними належними, достатніми та достовірними доказами у відповідності до вимог ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв'язку з неможливістю застосування методів щодо ідентичних та подібних товарів, методів віднімання та додавання, що обґрунтовано у оспорюваних рішеннях, приймаючи за основу розрахунку значення ринкової вартості Системи SchwackeNet, наданої експертом разом з висновком на рівні 8697,48 EUR з урахуванням всіх складових, зазначених у митній декларації від 07.11.2018р. № UA110160/2018/004818 митним органом митна вартість наведеного вище транспортного засобу була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2г - резервний метод на рівні 9127,48 євро, згідно з положеннями ст.64 МКУ та ґрунтується на відомостях, наведених у наданому до митного контролю висновку експерта з урахуванням наданого до нього витягу Системи SchwackeNet (а.с.17-21,81-82).

При цьому, судом враховується, і те, що під час проведення консультацій щодо визначення митної вартості оцінюваного транспортного засобу між декларантом та митницею, декларант сам просив у своєму листі б/н від 08.11.2018р. завершити митне оформлення згідно ціни, яка визначена судовим експертом-автотоварознавцем (а.с.80).

Отже, виходячи із встановлених наявних у поданих позивачем документах до митного оформлення розбіжностей, а також відсутність документів у позивача, що підтверджують здійснення Покупцем всіх платежів на користь Продавця, що викликає сумніви у визначенні вартості митної вартості товару, яка була заявлена позивачем за вищевказаною ЕМД та не надання позивачем додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару (автомобілю), що унеможливлює підтвердження числового значення митної вартості товарів, суд приходить до висновку, що прийняття посадовою особою відповідача оспорюваної картки відмови у прийнятті до митного оформлення товару та прийняття оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару з урахуванням вищенаведених розбіжностей у документах, які не усунуті були позивачем, є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, представник позивача не навів жодних підстав та не надав будь-яких доказів на підтвердження протиправності прийнятих митним органом оспорюваних рішень з урахуванням того, що судом виявлено факти розбіжностей щодо проведення оплати за оцінюваний транспортний засіб саме позивачем, неподання позивачем у повному обсязі до митного оформлення банківських документів про оплату товару саме позивачем, які не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом відхиляються та не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення і доводи представника позивача про відсутність розбіжностей у числових значеннях визначення митної вартості товару, оскільки вказані твердження представником позивача жодними доказами не підтверджені, навпаки, представник позивача не зміг пояснити зміст чеку, який ні би то підтверджував оплату за товар(автомобіль) з урахуванням того, що вказаний чек не містять відомостей про його сплату саме позивачем та за саме цей автомобіль з урахуванням того, що фактично був ввезений автомобіль сріблястого кольору, а у перекладі декларації країни відправника зазначено про колір автомобіля інший - жовтий (а.с.139-140).

Є безпідставними і посилання представника позивача на те, що у відповідача не було обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів, рішення про коригування не містить обґрунтувань того, що подані документи є недостатніми чи такими, що викликають сумніви у їх достовірності, не вказано, які саме підстави свідчать про те, що заявлена позивачем вартість є неповною чи/або недостовірною, не вказано, які саме складові митної вартості є непідтвердженими і в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості з першим методом на підставі поданих документів, оскільки вказані твердження не відповідають дійсності та спростовуються змістом досліджених запиту, направленого на адресу позивача як декларанта та змістом оспорюваних рішень, які містять всі вище перелічені підстави та обставини щодо виявлених розбіжностей, що є обґрунтованими підставами для витребування додаткових документів у декларанта та у межах проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом позивачеві була надана можливість подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість автомобілю, проте позивачем додаткових документів надано не було.

Судом відхиляються і доводи представника позивача з приводу того, що митницею безпідставно проведено визначення митної вартості із застосуванням програмного комплексу інформаційного електронного довідника Super SCHWACKE, яка призвела до виникнення сумнівів у відповідача у правильності визначення митної вартості з підстав того, що митниця не обґрунтувала наявність у SCHWACKE відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів, оскільки право застосування відповідного програмного комплексу передбачено ст.33 Митного кодексу України за змістом якої передбачено право митного органу використовувати інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документів.

Окрім того, слід зазначити, що і згідно п.4 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015р. №684 зареєстрованого у Мінюсті України 21.08.2015р. №1021/27466, п.5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015р. №689 під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків митними органами використовуються різні джерела інформації, в тому числі, і інформація, отримана в мережі Інтернет.

Судом при прийнятті даного рішення враховується і те, що висновок судового експерта щодо ринкової вартості транспортного засобу №412т18 від 06.11.2018р. ґрунтується також на інформації системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet, окрім того, декларант у своєму листі до митниці б/н від 08.11.2018р. просив завершити митне оформлення транспортного засобу саме згідно ціни, визначеної судовим експертом-автотоварознавцем, тобто виходячи з ціни, визначеної із застосуванням системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet (а.с.24-33, 80).

З огляду на викладене, доводи представника позивача на безпідставність застосування митним органом при коригування митної вартості оцінюваного транспортного засобу з урахуванням інформації із програмного комплексу інформаційного електронного довідника Super SCHWACKE, є необґрунтованими та неспроможними та не узгоджується із наданими декларантом листом б/н від 08.11.2018р. та висновком експерта від 06.11.2018р.

Є безпідставними та відхиляються доводи представника позивача про те, що митна вартість оцінюваного транспортного засобу із застосуванням програмного комплексу інформаційного електронного довідника Schwacke була визначена безпідставно із врахуванням ПДВ та при проведенні митної вартості вказаного транспортного засобу не враховано було пошкоджень даного автомобілю, що зазначено у експертизі, тобто інформація про реальний стан автомобіля оскільки жодними належними, достатніми та достовірними доказами вказані твердження не підтверджені згідно до вимог ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України та спростовано змістом оспорюваних рішень з яких вбачається, що митна вартість визначена саме з урахуванням вищенаведеного висновку експерта, на вимогу декларанта.

Судом критично надається оцінка посиланням представника позивача на те, що для митного оформлення ним були надані усі документи, що підтверджують митну вартість оцінюваного товару, оскільки вказане спростовується вище встановленими судом обставинами, зокрема, обставинами, що свідчать про не надання декларантом під час митного оформлення товару до перевірки перекладів документів, які містять інформацію про числові значення складової митної вартості товару (чеки, квитанції, банківські платіжні документи), що підтверджено і самим представником позивача та надання таких перекладів лише на вимогу суду не є достатніми обґрунтованими підставами для висновку про протиправність оспорюваних рішень виходячи з вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, позивачем не доведено, а судом із наданих документів не встановлено, що декларантом були подані повні та достовірні відомості про фактичну сплачену вартість оцінюваного товару з урахуванням досліджених судом встановлених обставин у даній справі щодо вищенаведених розбіжностей у поданих до митного оформлення документах.

При цьому, судом враховується правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 30.06.2015р. у справі №21-591а15, на застосуванні якої наполягав представник позивача, стосовно того, що на митний орган покладено обов'язок обґрунтувати свій сумнів у правильності визначення митної вартості, який є обов'язковою складовою для витребування у декларанта додаткових документів та такий сумнів надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Так, у ході судового розгляду даної справи встановлено, що зміст оспорюваних рішень містить обґрунтовані сумніви щодо визначення декларантом митної вартості оцінюваного товару та зазначено причини з яких надані документи не були враховані митним органом, а також зазначено, які саме розбіжності та неповні відомості містяться у наданих документах, які унеможливлюють визначення митної вартості оцінюваного товару за ціною договору (а.с.17-21,81-82).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач обґрунтував свій сумнів щодо заявленої митної вартості товару за основним методом, а отже, правомірно витребував додаткові документи у позивача та, у зв'язку із не наданням позивачем додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом, відповідач довів правомірність застосування резервного методу визначення митної вартості товару у даних правовідносинах у відповідності до вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши оспорювані рішення у відповідності до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що оспорювані рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Митним кодексом України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому в адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA110000/2018/000047/2, картки відмови № UA110160/2018/00056 від 08.11.2018р. - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення ( у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 03.04.2019р.

Суддя С.О. Конєва