Справа № 234/13136/18
Суддя: Літовка В. В.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/11/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Краматорськ Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Літовки В.В.,

секретар Заскалкіна М.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорська та Слов'янська управління патрульної поліції в Донецькій області Мочуліна Євгена Олександровича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27.08.2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

З позову вбачається, що постановою ВР № 309407 від 15.08.2018 року на нього було накладено адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., за адміністративне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.126, ст. 125 КУпАП. З вказаною постановою не згоден, вважає, що її було винесено незаконно та безпідставно. У постанові вказано, що він 15.08.2018р. о 14-45 год. керував автомобілем Subaru Forester д.н.з. НОМЕР_1 в м. Краматорську по вул. М. Приймаченко біля буд.25, перевозив дитину, яка не досягла 12-річного віку, у транспортному засобі обладнаному ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки на передньому сидінні легкового автомобіля, чим порушив п.21.11 ПДР та не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 «г» ПДР України. При складанні оскаржуваної постанови співробітники патрульної поліції не надали йому можливості скласти письмові пояснення. Вважає, вказану постанову незаконною, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити заявлені вимоги. Позивач посилався на ті обставини, що дитину він дійсно перевозив у автомобілі, якій п'ять років, але дитина сиділа на задньому сидінні. Спеціального крісла для дитини у автомобілі не було. Поліцейським він не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так як страхова компанія, з якою він уклав договір, не змогла по технічним причинам йому видати, хоча він сплатив за поліс і на підтвердження показав поліцейським чек оплати.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав відзив на позов, з якого вбачається, що з позовом не згодний, вважає постанову ВР № 309407, винесену у відношенні позивача законною та обґрунтованою. Просить відмовити в задоволенні позову та розглянути справу за його відсутності.

Суд вважає, що справу можливо вирішити на підставі наявних доказів, які надали суду сторони по справі.

Як вбачається з копії постанови ВР № 309407 від 15.08.2018 року у відношенні позивача накладено штраф у розмірі 425 грн. за те, що він 15.08.2018р. о 14-45 год. керував автомобілем Subaru Forester д.н.з. НОМЕР_1 в м. Краматорську по вул. М. Приймаченко біля буд.25, та перевозив дитину, яка не досягла 12-річного віку, у транспортному засобі, обладнаному ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки на передньому сидінні легкового автомобіля, чим порушив п.21.11 ПДР та не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 «г» ПДР України та ст.ст.125, 126 ч.1 КУпАП.

Позивач зазначає, що він, дійсно, при зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, він керував автомобілем Subaru Forester д.н.з. НОМЕР_1 в м.Краматорську по вул.М.Приймаченко біля буд.25. При цьому він мав оплачений страховий поліс, що підтверджується, також, квитанцією про його сплату. Однак, його пояснення не були взяті відповідачем до уваги.

Статтею 280 КУ про АП передбачено, що орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 5 статті 77 КАС України передбачено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається , суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 293 КУ п АП орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд, скасовує постанову і закриває справу, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

Згідно до ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Вислухав пояснення позивача, проаналізував надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 21.1 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу, без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до пункту 21.3 статті 21 цього ж Закону при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 21.4 статті 21 даного Закону передбачено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пунктом 2.1. ґ Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.4 а Правил дорожнього руху України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - в виді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 15.08.2018 придбаний Поліс № АМ/4767209 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак строк його дії починається з 16.08.2018р.

Таким чином, станом на дату складання адміністративного протоколі - 15.08.2018р. ОСОБА_1 не мав діючого полісу обов'язкового страхування.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП, підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, дослідженим в судовому засіданні. З відеозапису видно, що позивач на місці зупинки поліцейськими транспортного засобу, не заперечував той факт, що дитину перевозив на передньому сидінні без спеціального засобу, що спростовує доводи позивача у судовому сидінні, находження дитини у автомобілі на задньому сидінні.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам 5дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, дії відповідача щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією № 1395, що має наслідком прийняття відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними, а відповідно постанова винесена законно.

При таких обставинах, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, а постанова є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 2,5,9, 122, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 7, 22, 289, 293 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону патрульної поліції в містах Краматорська та Слов'янська управління патрульної поліції в Донецькій області Мочуліна Євгена Олександровича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя:

Рішення постановлено і надруковано в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Головуючий суддя: