Справа № 539/2061/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р.Справа № 539/2061/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 14.12.18 року по справі № 539/2061/17

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області третя особа Військова частина НОМЕР_1 МО України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 МО України, в якому просив: скасувати рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки від 20 квітня 2017 року № 35 із заробітної плати 3000 крб. за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 08 червня 1986 року по 30 червня 1986 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 МО України починаючи з 28 квітня 2017 року з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" набув право на призначення пенсії із заробітної плати, що мала бути ним одержана за роботу в зоні відчуження з урахуванням нещодавно розсекречених нормативних документів. У зв`язку з чим вважає незаконним cпірне рішення відповідача від 20 червня 2017 року № 234 про відмову в перерахунку пенсії на підставі довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року, позов задоволено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 10 липня 2018 року касаційну скаргу Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволено частково: постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, з істотними порушеннями норм матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення по суті.

Від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, в якій він зазначає, що перебуває на лікуванні. Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження цієї обставини.

Відповідно до ч 2 ст 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Враховуючи, що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, має ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково та отримує пенсію по інвалідності через Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

У 1986 році позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , звідки був відряджений на проведення робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Після повернення на попереднє місце служби йому було нараховано та виплачено заробітну плату за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 08 червня 1986 року по 30 червня 1986 року.

Згідно з довідкою від 20 квітня 2017 року № 35, виданою Військовою частиною НОМЕР_3 , яка є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 , позивачу перераховано заробітну плату за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 08 червня 1986 року по 30 червня 1986 року в сумі 3000 крб.

Позивач звернувся до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про перерахунок та виплату йому пенсії згідно вищевказаної довідки.

Відповідач відмовив у перерахунку, посилаючись на неправильність проведеного розрахунку грошового забезпечення та зазначаючи, що нарахування премії ОСОБА_1 у розмірі 40% проведено за відсутності підтверджуючих документів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Нормами статті 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У відповідності до частини першої статті 54 цього Закону пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 та 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі за текстом - Порядок № 1210).

Судом встановлено, що позивач брав участь з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 08 червня 1986 року по 03 вересня 1986 року (а.с. 7-9).

Згідно з пунктом 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Як зазначено у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 рр. осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф "секретно" з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 року № 2488-рс. Повідомляється також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року № 168-5, від 10 червня 1986 року № 207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530-рс, від 16 грудня 1986 року № 694-рс, від 06 січня 1988 року № 12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: № 4с від 09 травня 1986 року, № 58с від 11 червня 1986 року, № 132с від 16 вересня 1986 року, № 179с від 25 грудня 1986 року, № 8с від 22 січня 1988 року. Постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1988 року № 491-106 і розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 31 травня 1990 року № ПП-22394 втратили чинність розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс і абзац четвертий розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс. Роз`яснення Держкомпраці СРСР від 15 вересня 1986 року № 0595 та лист Держкомпраці УРСР від 23 вересня 1986 року № 136 розсекречені. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища" від 05 червня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Таким чином, третьою особою в довідці від 20 квітня 2017 року № 35 правомірно враховано кратність розміру заробітної плати із врахуванням розсекреченої постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 "Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7), оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Як передбачено пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС" керівникам підприємств, установ та організацій надано право підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Виходячи з пункту 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, підпунктів 1, 4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Крім того, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про правонаступництво України" вказані нормативні акти не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України, іншими нормативними актами порядок та умови оплати праці осіб, що брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, не передбачені, у зв`язку з чим вони є діючими на теперішній час.

Зі змісту спірної довідки судом встановлено, що розрахунок заробітної плати (грошового забезпечення) здійснено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Зазначені в довідці Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35 відомості підтверджуються військовим квитком серії НОМЕР_4 , витягом з наказу командира військової частини № 20 від 07 грудня 1998 року, архівною довідкою № 18427 від 29 травня 2003 року, архівною довідкою від 14 лютого 2012 року № 64498 Галузевого державного архіву МОУ, архівною довідкою від 07 травня 2012 року № 265/п Територіального архівного відділу Галузевого державного архіву МОУ, розрахунком за червень (а.с. 7-9, 127-129).

Відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про недостовірність цієї довідки або окремих її відомостей, а отже вказана довідка є належним та допустимим доказом підтвердження розміру заробітної плати позивача у червні 1986 року.

Доводи відповідача щодо обчислення Військовою частиною НОМЕР_1 МО України заробітної плати позивача на підставі різних законодавчих актів, що застосовувалися в різні періоди для обчислення заробітку за роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а не на підставі первинних документів, колегія суддів оцінюються критично, з огляду на таке.

Переліченими вище нормативними актами передбачались підвищення до фактичних складових заробітної плати окресленого кола осіб. У дослідженому судом випадку такі підвищення не були своєчасно застосовані до обчислення заробітної плати для призначення пенсії позивачу.

Однак, це в жодному випадку не означає, що позивач має бути позбавлений права на належну йому частину заробітної плати, хоч вона йому і не була нарахована своєчасно.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, з аналізу положень трудового законодавства слідує, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 Кодексу законів про працю України і статті 1 Закону України "Про оплату праці", та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону України "Про оплату праці".

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат.

Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

При цьому, у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, строки звернення за усуненням таких порушень не застосовуються.

Військовою частиною НОМЕР_1 МО України правомірно здійснено перерахунок заробітної плати позивача з урахуванням своєчасно не застосованих підвищень.

Згідно з пунктом 4 частини 3 Порядку №1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Враховуючи, що основний період виконання робіт з ліквідації аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 припадав на червень 1986 року, а саме 23 дні, пенсія йому має обраховуватися згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35, виходячи із заробітної плати за червень 1986 року.

Частиною 6 Порядку № 1210 передбачено, що в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

Доводи відповідача про документальну непідтвердженість 40% премії ОСОБА_1 , що включена до довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на забезпечив надання суду доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування розміру, правомірності нарахування та включення зазначеного показника до спірної довідки.

Таким чином, відображення у довідці Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35 премії у розмірі 651,36 крб є правомірним.

Доводи відповідача про те, що розрахунок грошового забезпечення позивача проведено за методикою розрахунку для осіб, які призвані на військові збори з підприємств, установ, організацій, а не для військослужбовців - є безпідставними, оскільки аналіз вищевказаних норматвино-правових актів дає підстави для висновку, що чинне у 1986 році законодавство, яким регулювався порядок нарахування заробітної плати ліквідаторам наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, не розмежовувало вищевказану категорію осіб за основним місцем роботи та не передбачало жодних преференцій чи обмежень щодо нарахування грошового забезпечення для військослужбовців, залучених до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС.

Відповідачем на спростування вищевказаного висновку суду не наведено законодавчих актів які б регулювали порядок нарахування та виплати грошового забезпечення військослужбовцям за роботу, пов`язану з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС, та не здійснено контррозрахунку для порівняння зі складовими показниками спірної довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем на виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надано суду жодних доказів на спростування достовірності відомостей довідки Військової частини НОМЕР_1 МО України від 20 квітня 2017 року № 35.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , на підставі наданих ним документів про заробітну плату за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за червень 1986 року, а відтак, позовні вимоги про скасування рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 20 червня 2017 року № 234 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 року по справі № 539/2061/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 04.04.2019 року