Справа № 540/2507/18
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2507/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

представника позивача - Сергет Ю.В.,

представника відповідача - Насєки М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Плаза" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій,,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Плаза" (далі - позивач, ТОВ «Авто- Плаза») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ , , податкову вимогу № Ю-, рішення № про застосування штрафних санкцій, прийнятих 22 листопада 2018 року.

Ухвалою суду від 07.12.2018 року відкрито загальне провадження в справі та призначено підготовче засідання на 17.01.2019 року.

04.01.2019 року до суду подано відзив на позовну заяву.

Протокольною ухвалою від 17.01.2019 року за клопотанням позивача підготовче засідання відкладено на 22.01.2019 року.

21.01.2019 року до суду подано відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 22.01.2019 року в підготовчому засіданні оголошено перерву для подання додаткових доказів до 07.02.2019 року.

06.02.2019 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 07.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.03.19 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі акту документальної планової виїзної перевірки № 66/21-22-13-05/32618769 від 07.11.2018 року, прийняті оскаржувані рішення: податкове повідомлення-рішення від 22.11.2018 року № про донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 343764 грн.; податкове повідомлення-рішення від 22.11.2018 року № про донарахування податкового зобов'язання з військового збору в сумі 28647 грн.; вимога № Ю- від 22.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки, штрафи та пеню) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 243207,36 грн.; рішення № від 22.11.2018 р. про застосування штрафних санкцій в сумі 121603,68 грн. Виходячи з обставин господарських взаємовідносин між ТОВ «Стафф-Сервіс» та ТОВ «Авто-Плаза», в періоді з 01.01.2015 року по 01.10.2017 року, позивач стверджує, що працю найманих робітників, в межах укладеного між сторонами господарського договору аутстаффінгу, на умовах трудових відносин товариство не використовувало. Згідно ст. 1 Закону України «Про організації роботодавців, їх об'єднання, права і гарантії їх діяльності», роботодавцем є - юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб. Між ТОВ «Авто-Плаза» (клієнт за Договором) та ТОВ «Стафф-Сервіс» (виконавець за Договором) був укладений господарський Договір аутстаффінга від 01.01.2015 року, згідно якого ТОВ «Стафф-Сервіс» зобов'язався виконувати послуги з надання ТОВ «Авто-Плаза» працівників ТОВ «Стафф-Сервіс» (або третіх осіб, згідно пп. 2.2.6 Договору) для участі у виробничому процесі, інших функцій пов'язаних із виробництвом ТОВ «Авто-Плаза» на умовах Договору (п. 1.1 Договору), а ТОВ «Авто- Плаза» зобов'язався приймати та оплачувати такі послуги ТОВ «Стафф-Сервіс» (п. 2.3.6). Згідно укладеного договору, ТОВ «Стафф-Сервіс» зобов'язався відповідати за виплату наданим працівникам винагороди й інших виплат (пп. 2.1.3 Договору), розраховувати, нараховувати й сплачувати податки і інші обовязкові платежі до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку з виплатою наданим працівникам винагороди, бути податковим агентом відносно податку на доходи фізичних осіб по виплатах працівникам, виплачуваних безпосередньо виконавцем (пп. 2.1.4 Договору). Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Відповідальність сторін зазначеного договору регламентована саме укладеним господарським договором аутстаффінгу. ТОВ "Авто-Плаза" не мав трудових відносин чи відносин цивільно-правового характеру із працівниками ТОВ "Стафф-Сервіс", що підтверджується матеріалами перевірки, а тому ТОВ "СТО Авто-Плаза" за приписами п. 1.1. ст. 4 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не є платником єдиного внеску з доходів працівників ТОВ "Стафф-Сервіс", оскільки ТОВ "Авто-Плаза" не нараховував та не сплачував доходів на користь фізичних осіб - працівників ТОВ "Стафф-Сервіс". Із вказаних підстав просив суд задовольнити позов повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримував, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові та у відповіді на відзив.

04 січня 2019 року відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву. В якому позовні вимоги не визнає з таких підстав. ТОВ "Авто-Плаза" для здійснення своєї діяльності в січні 2015 року уклало договір аутстаффінгу з ТОВ "Стафф-Сервіс", згідно якого ТОВ "Стафф-Сервіс" ("виконавець" згідно договору) надає за заявою ТОВ "Авто-Плаза" ("клієнт" згідно договору) працівників Виконавця для участі у виробничому процесі, керуванні виробництвом або для виконання інших функцій, пов'язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), на умовах Договору. Перевіркою інформаційних баз даних органів ДФС встановлено наступне: основний вид діяльності ТОВ "Стафф-Сервіс" () - інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами (КВЕД 78.30); за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 роки ТОВ "Стафф-Сервіс" до контролюючого органу не надано податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (форма №Д4), що свідчить про відсутність найманих працівників на ТОВ "Стафф-Сервіс". Таким чином, ТОВ "Стафф-Сервіс" не мало можливості виконати умови Договору аутстаффінгу, укладених з ТОВ "Авто-Плаза", оскільки в його штаті відсутні наймані працівники, як наслідок послуги ТОВ "Стафф-Сервіс" з надання ТОВ "Авто-Плаза" персоналу не мають реального характеру. На думку відповідача, ТОВ "Авто-Плаза" у січні 2016 року - жовтні 2017 року використовувало працю найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, у зв'язку із чим, позивачем в порушення вимог, встановлених податковим законодавством не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб всього в сумі 198987,84 грн.; не нараховано ЄСВ у сумі 243207,36 грн.; не утримано та не сплачено військовий збір у сумі 16582,32 грн. На підставі вищезазначеного акту ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та встановлених порушень сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2018 року № Ю-; винесено ППР про донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від 22.11.2018 року №, про донарахування військового збору № ; рішення про застосування штрафних санкцій від 22.11.2018 року № , відповідно до вимог чинного законодавства. Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях та в матеріалах перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1, ст.78 Податкового кодексу України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464- VI, та згідно наказу Головного управління ДФС у Херсонській області від 26.10.2018 року №1168, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Авто- Плаза", код за ЄДР 32618769, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року, про що складено акт перевірки від 07.11.2018 року № 66/21-22-13-05/32618769.

У ході проведення перевірки встановлено:

1. На порушення пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.1 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб всього у сумі 198 987,84 грн., у тому числі: за січень 2016 року у сумі 5952,96 грн.; за лютий 2016 року у сумі 5952,96 грн.; за березень 2016 року у сумі 5952,96грн.; за квітень 2016 року у сумі 5952,96 грн.; за травень 2016 року у сумі 6264 грн.; за червень 2016 року у сумі 6264 грн.; за липень 2016 року у сумі 6264 грн.; за серпень 2016 року у сумі 6264 грн.; за вересень 2016 року у сумі 6264 грн.; за жовтень 2016 року у сумі 6264 грн.; за листопад 2016 року у сумі 6264 грн.; за грудень 2016 року у сумі 6912 грн.; за січень 2017 року у сумі 13824 грн.; за лютий 2017 року у сумі 13824 грн.; за березень 2017 року у сумі 13824 грн.; за квітень 2017 року у сумі 13824 грн.; за травень 2017 року у сумі 13824 грн.; за червень 2017 року у сумі 13824 грн.; за липень 2017 року у сумі 13824 грн.; за серпень 2017 року у сумі 13824 грн.; за вересень 2017 року у сумі 13824 грн.;

2. На порушення ст.7, ст.8, ст.9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненням), Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905, не нараховано єдиний внесок у сумі 243 207,36 грн., у тому числі: за січень 2016 року у сумі 7275,84 грн.; за лютий 2016 року у сумі 7275,84 грн.; за березень 2016 року у сумі 7275,84 грн.; за квітень 2016 року у сумі 7275,84 грн.; за травень 2016 року у сумі 7656 грн.; за червень 2016 року у сумі 7656 грн.; за липень 2016 року у сумі 7656 грн.; за серпень 2016 року у сумі 7656 грн.; за вересень 2016 року у сумі 7656 грн.; за жовтень 2016 року у сумі 7656 грн.; за листопад 2016 року у сумі 7656 грн.; за грудень 2016 року у сумі 8448 грн.; за січень 2017 року у сумі 16896 грн.; за лютий 2017 року у сумі 16896 грн.; за березень 2017 року у сумі 16896 грн.; за квітень 2017 року у сумі 16896 грн.; за травень 2017 року у сумі 16896 грн.; за червень 2017 року у сумі 16896 грн.; за липень 2017 року у сумі 16896 грн.; за серпень 2017 року у сумі 16896 грн.; за вересень 2017 року у сумі 16896 грн.;

3. На порушення пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп..164.2.1 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп.1.2, пп.1.4, п. 16і підрозділу XX Податкового кодексу України, не утримано (не нараховано) та не сплачено (не перераховано) військовий збір у сумі 16 582,32 грн., у тому числі: за січень 2016 року у сумі 496,08 грн.; за лютий 2016 року у сумі 496,08 грн.; за березень 2016 року у сумі 496,08 грн.; за квітень 2016 року у сумі 496,08 грн.; за травень 2016 року у сумі 522 грн.; за червень 2016 року у сумі 522 грн.; за липень 2016 року у сумі 522 грн.; за серпень 2016 року у сумі 522 грн.; за вересень 2016 року у сумі 522 грн.; за жовтень 2016 року у сумі 522 грн.; за листопад 2016 року у сумі 522 грн.; за грудень 2016 року у сумі 576 грн.; за січень 2017 року у сумі 1152 грн.; за лютий 2017 року у сумі 1152 грн.; за березень 2017 року у сумі 1152 грн.; за квітень 2017 року у сумі 1152 грн.; за травень 2017 року у сумі 1152 грн.; за червень 2017 року у сумі 1152 грн.; за липень 2017 року у сумі 1152 грн.; за серпень 2017 року у сумі 1152 грн.; за вересень 2017 року у сумі 1152 грн.

За результатами перевірки Головним управлінням ДФС у Херсонській області 22.11.2018 року прийняті: вимога № Ю- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 243207,36 грн.; ППР про донарахування податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за № на суму 343764 грн., про збільшення грошових зобов'язань з військового збору № на суму 28647 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій № на суму 121603,68 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями та вимогою, позивач звернувся до суду.

Підставою для прийняття відповідачем спірних рішень стали наступні обставини господарської діяльності позивача, встановлені під час перевірки.

ТОВ "Авто-Плаза" для здійснення своєї господарської діяльності в січні 2015 року уклало договір аутстаффінгу від 01.01.2015 року з ТОВ "Стафф-Сервіс", згідно якого ТОВ "Стафф-Сервіс" ("Виконавець" згідно договору) надає за заявою ТОВ "Авто-Плаза" ("Клієнт" згідно договору) працівників Виконавця для участі у виробничому процесі, керуванні виробництвом або для виконання інших функцій, пов'язаних з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), на умовах Договору.

Згідно додатку № 1 до Договору аустаффінгу ТОВ "Стафф-Сервіс" та ТОВ "Авто-Плаза" узгоджено заявку на підбір та поставку персоналу Клієнту в кількості 24 особи.

У відповідності до додатку № 2 до Договору аутстаффінгу, сторонами узгоджено ціну послуги за надання Клієнту персоналу в розмірі 349400,00 грн. за один календарний квартал.

Згідно з актами прийому-передачі (від 31.03.2016 року за І квартал 2016 року; від 30.06.2016 року за II квартал 2016 року; від 30.09.2016 року за III квартал 2016 року; від 31.12.2016 року за IV квартал 2016 року; від 31.03.2017 року за І квартал 2017 року; від 30.06.2017 року за II квартал 2017 року; від 30.09.2017 року за III квартал 2017 року) ТОВ "Авто-Плаза" отримало, а ТОВ "Стафф-Сервіс" надало послуги по наданню Клієнту (ТОВ "Авто-Плаза") персоналу Виконавця (ТОВ "Стафф-Сервіс") на загальну суму 2445800,00 грн. (по 349400,00 грн. за квартал).

За період з 01.01.2016 по 31.12.2017 року за послуги з аутстаффінгу ТОВ "Авто-Плаза" оплачено ТОВ "Стафф-Сервіс" всього 2445800,00 грн., у тому числі: 13.06.2016 року - 150000,00 грн. (згідно з випискою АБ "Південний", док. № 712); Південний», док.№719);21.06.2016р. - 150 000 грн. (згідно з випискою АБ «Південний», док.№750); 23.06.2016р. - 150 000 грн. (згідно з випискою АБ «Південний», док.№753); 24.06.2016р. - 98 800 грн . (згідно з випискою АБ «Південний», док.№755); 26.09.2016р. - 150000 грн. згідно з випискою АБ «Південний», док.№865); 15.11.2016р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№41099); 23.11.2016р. - 49400 грн. (згідно з випискою АБ «Південний», док.№969); 02.12.2016р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№41414); 12.12.2016р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№41550); 20.12.2016р. - 49400 грн. (згідно з випискою АБ «Південний», док.№999); 05.04.2017р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№42591); 25.05.2017р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№43157); 06.06.2017р. - 49400 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль»,- док.№43298); 13.06.2017р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№43391); 14.06.2017р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№43436); 26.06.2017р. - 49400 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№43581); 14.11.2017р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№45365); 17.11.2017р. - 150000 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№45427); 21.11.2017р. - 49400 грн. (згідно з випискою ПАТ «Райффайзен банк Аваль», док.№45473).

Перевіркою інформаційних баз даних органів ДФС, інформація з яких використовувалася під час перевірки встановлено наступне:

- основний вид діяльності ТОВ «Стафф-Сервіс» () - КВЕД 78.30 «Інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами»;

- на ТОВ «Стафф-Сервіс» не надані звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма №Д4), податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум у триманого з них податку (форма №1ДФ), що свідчить про відсутність працівників (штатних та позаштатних);

- відсутня інформація, що підтверджує залучення ТОВ «Стафф-Сервіс» () інших суб'єктів господарювання до виконання послуг з надання персоналу Клієнтам-замовникам.

Враховуючи викладене, ТОВ «Стафф-Сервіс» () не мав реальних можливостей виконувати умови договору надання персоналу або договору аутстаффінгу. Таким чином, послуги ТОВ «Стафф-Сервіс» () з надання Клієнтові (ТОВ «Авто-Плаза») персоналу Виконавця (ТОВ «Стафф-Сервіс») не мають реального характеру, тобто не свідчать про реальність їх здійснення.

ТОВ «Авто-Плаза» за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року перераховано кошти за договором аутстаффінгу від 01.01.2015 року в сумі 2445800 грн. на розрахунковий рахунок ТОВ «Стафф-Сервіс», яке, на думку податкового органу, не має працівників, що можуть передаватись іншим суб'єктам господарювання.

Виходячи з вищезазначеного, ТОВ "Авто-Плаза" використовувало працю найманих осіб без належного оформлення трудових відносин.

Із вказаних підстав відповідач дійшов висновку про обов'язок позивача, як податкового агента, своєчасно та повно нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на корить платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Позивач стверджує, що не є податковим агентом відносно осіб, з якими він не мав трудових відносин та яким він не виплачував заробітну плату.

При вирішенні спору по суті суд враховує наступне.

01.01.2015 року між ТОВ "Авто-Плаза" (Клієнт) та ТОВ "Стафф-Сервіс" (Виконавець) укладено Договір аутстаффінгу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець приймає на себе зобов'язання надавати за заявкою клієнта послуги з надання клієнтові працівників виконавця (далі по тексту договору - працівники) для участі в виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших функцій, пов'язаних з виробництвом та / або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору Виконавець приймає на себе наступні зобов'язання:

- в рамках суми отриманої від Клієнта винагороди, Виконавець несе відповідальність за виплату наданим працівникам винагороди та інших виплат (пп. 2.1.3 п. 2.1 Договору);

- розрахунок, нарахування та сплату податків та інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює Виконавець. Виконавець є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб з виплат працівникам, що виплачуються безпосередньо Виконавцем (пп. 2.1.4 пункту 2.1. Договору).

Виконавець зобов'язується належним чином вести кадровий облік по всім працівникам. Обов'язок з належного оформлення трудових чи інших договорів зі своїми працівниками повністю лежить на Виконавці (пп. 2.1.6 п. 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору Виконавець вправі:

- встановлювати працівникам винагороду і розмір інших виплат на свій розсуд з урахуванням рекомендацій Клієнта і вимог чинного законодавства (пп. 2.2.3 п. 2.2 Договору);

- без узгодження з Клієнтом залучати для виконання цього договору третіх осіб (пп. 2.2.6 п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору Клієнт приймає на себе наступні зобов'язання:

- забезпечити своєчасний прийом наданих Виконавцем працівників і забезпечити їх роботою (пп. 2.3.2 п. 2.3 Договору);

- оплатити надані Виконавцем послуги з надання працівників в повному обсязі і в строки, передбачені цим договором (пп. 2.3.6 п. 2.3 Договору). Відповідно до п. 4.1 Договору сума винагороди Виконавця за цим договором узгоджується сторонами в протоколі узгодження ціни.

Відповідно до п. 4.2 Договору Клієнт щомісяця сплачує належну виконавцю суму винагороди за послуги з надання працівників не пізніше 5 (п'ятого) числа місяця наступного за звітним кварталом.

Виходячи з умов договору обов'язки щодо кадрового обліку, виплати винагороди та інших виплат працівникам, обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює виключно Виконавець.

Аутстаффінг (англ. out - "поза" + англ. Staff - "штат") передбачає надання підприємством-провайдером в розпорядження підприємства-замовника персоналу для виконання певних робіт.

В міжнародному праві порядок застосування аутстаффінга регулюється Конвенцією про приватні агентства зайнятості № 181, ухваленою 19.06.1997 року, що не ратифікована Україною.

Визначення поняття "аутстаффінг" відсутнє в законодавстві України.

Втім, правовідносини, що виникають під час провадження діяльності суб'єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, що є тотожним природі договору аутстаффінга, врегульовані статтею 39 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року № 5067-VІ (далі- Закон № 5067-VІ).

У свою чергу пп. 14.1.183 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає поняття послуги з надання персоналу як господарської або цивільно-правової угоди, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

На виконання даного договору були складені та надані до суду: Додаток № 1 до Договору аутстаффінгу - Заявка на відбір персоналу (24 особи); Додаток № 2 до цього ж Договору - Протокол узгодження договірної ціни за надання персоналу ( в розмірі 349400,00 грн.); Акт прийому-передачі наданих послуг від 31.03.2016; від 30.06.2016; від 30.09.2016; від 31.12.2016; від 31.03.2017; від 30.06.2017; від 30.09.2017; платіжні доручення всього на суму 2445800 грн.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці врегульовані главою 7 Кодексу законів про працю України, а також Законом України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР).

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 95 Закону № 108/95-ВР мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону №108/95-ВР та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Оподаткування доходів фізичних осіб визначено розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПК України).

За правилами пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України визначено, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Заробітна плата для цілей розділу IV ПК України - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом (пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Пунктом 171.1 ст. 171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

За правилами п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані, зокрема, а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Розділу XX Перехідних положень ПК України, із змінами та доповненнями, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 16і підрозділу 10 Розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Підпунктом 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою (1,5 відсотків), визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно із п. 1.5 пункту 16і підрозділу 10 Розділу XX ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов'язані забезпечити виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України (підпункт 1.6 пункту 16і підрозділу 10 Розділу XX ПК України).

Згідно із п. 110.1 ст. 110 ПК України, платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (далі - Порядок), затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 і зареєстрований в Мін'юсті України 30.01.2015 року за №111/26556.

Пунктом 1.2 розділу І Порядку встановлено, що дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Відповідно до пункту 3.2 розділу III Порядку у графі 3 "Сума нарахованого доходу" податкового розрахунку за формою № 1-ДФ відображається (за звітний квартал) дохід, який нараховано фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до Порядку. У разі нарахування доходу його відображення у графі 3а є обов'язковим незалежно від того, виплачені такі доходи чи ні.

У графі 3 "Сума виплаченого доходу" податкового розрахунку за формою № 1ДФ відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом (пункт 3.3 розділу III Порядку).

Згідно із п. 119.2 ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою- підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464).

Статтею 4 Закону № 2464 визначено платників ЄСВ, у тому числі роботодавці, а ст. 7 Закону № 2464 - база нарахування єдиного внеску.

Тобто ЄСВ нараховується роботодавцем на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.

Підсумовуючи викладене, суд вказує, що обов'язок сплати податків та зборів, які донараховані відповідачем за результатами перевірки, оформленою Актом від 07.11.2018 року №66/21-22-13-05/32618769 (податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), пов'язаних з нарахуванням та виплатою заробітної плати працівникам лежить на податковому агенті.

В той же час, як вже було зазначено судом раніше, відповідно до пп. 2.1.3, 2.1.4 Договору аутстаффінгу від 01.01.2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Стафф- Сервіс" обов'язки щодо кадрового обліку, виплати винагороди та інших виплат працівникам, обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов'язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв'язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює виключно Виконавець. Отже, й податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в розумінні наведених вище положень нормативно-правових актів є ТОВ "Стафф-Сервіс". В той час, як обов'язком позивача є лише своєчасний прийом наданих Виконавцем працівників, забезпечення їх роботою (пп. 2.3.2 п. 2.3 Договору) та оплата наданих Виконавцем послуг з надання працівників в повному обсязі і в строки, передбачені цим договором (пп. 2.3.2 п. 2.3 Договору).

Судом встановлено, що позивачем обов'язок за зазначеним договором аутстаффінгу виконаний в повному обсязі, що підтверджено: Додатком № 1 до Договору аутстаффінгу - Заявка на відбір персоналу (24 особи); Додатком № 2 до цього ж Договору - Протокол узгодження договірної ціни за надання персоналу ( в розмірі 349400,00 грн.); наведеними вище Актами прийому-передачі наданих послуг та платіжними дорученнями на загальну суму 2445800,00 грн.

Використання у господарській діяльності працівників за договором аутстаффінгу позивачем відображено в податковій звітності. Однак, податковий орган, не взявши до уваги умов зазначеного договору, самостійно дійшов висновку, що вказані працівники є працівниками позивача, що в подальшому й стало підставою для прийняття оскаржених рішень.

Таким чином, податковим органом необґрунтовано визначено ТОВ "Авто-Плаза" податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що стало підставою для помилкових висновків податкового органу, викладених в Акті перевірки та прийнятих 22.11.2018 року за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі: №№ , , рішенні № та винесеної вимоги № Ю-.

Окрім зазначеного, із Акта перевірки судом встановлено, що розрахунок ЄСВ позивачу податковим органом нараховано у розмірі 22 % виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, всього у сумі 243207,36 грн.

Обґрунтування чому при здійсненні розрахунків ЄСВ використовувався саме розмір мінімальної заробітної плати, податковим органом не надано.

Інших документів на підтвердження нарахування ЄСВ на винагороду, виплачену фізичним особам (із зазначенням їх прізвищ, імен, сум виплаченої винагороди, періодів) суду надано не було, не містить такої інформації і акт перевірки.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують нереальність господарських операцій між позивачем та контрагентом за договором аутстаффінгу, реальність яких підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні КАС України, натомість позиція податкового органу була спростована в ході судового розгляду справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог.

Частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В судовому засіданні 26 березня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення за №№, , рішення про застосування штрафних санкцій № та податкову вимогу № Ю-, які винесено Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (проспект Ушакова, 75, м. Херсон, 73026, ) 22 листопада 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (проспект Ушакова, 75, м. Херсон, 73026, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Плаза" (, 73034, м. Херсон, Новомиколаївське шосе, 7-А), сплачений судовий збір на суму 11058,35 грн. (одинадцять тисяч п'ятдесят вісім) грн. 35 коп., шляхом безспірного списання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05 квітня 2019 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 111030200