Справа № 140/556/19
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року ЛуцькСправа № 140/556/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до секретаря Луцької міської ради Пустовіта Григорія Олександровича, першого заступника Луцького міського голови Недопада Григорія Вікторовича про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся з позовом до секретаря Луцької міської ради Пустовіта Григорія Олександровича (далі - відповідач 1), першого заступника Луцького міського голови Недопада Григорія Вікторовича (далі - відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльності щодо необ'єктивного та не всебічного розгляду скарг, відсутності дій щодо притягнення до відповідальності посадових осіб перевізника у зв'язку із порушенням прав позивача, відсутності дій для забезпечення поновлення порушених прав позивача, не наданні роз'яснень положень законодавства та консультацій щодо порядку звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, зобов'язання вчинити дії щодо захисту та поновлення порушених прав, а також стягнення з відповідачів солідарно завданої моральної шкоди в сумі 152 069 грн. 32 коп.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.01.2019 позивачем подано до виконавчого комітету Луцької міської ради скаргу у зв'язку з порушенням перевізником КП «Луцьке підприємство електротранспорту» його права як інваліда другої групи на безоплатний проїзд у міському транспорті загального користування, що передбачено статтею 38-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

У листі від 30.01.2019 №Р-372-031 відповідач 2 повідомив, що пільги на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку визначені рішенням виконкому від 06.12.2018 №787-1 «Про пільгові категорії громадян, яким додатково надаватимуться пільги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах в м. Луцьку у 2019 році».

04.02.2019 позивачем у зв'язку з повторним порушенням цим же перевізником права позивача як інваліда другої групи на безоплатний проїзд у міському транспорті загального користування подано до виконавчого комітеті Луцької міської ради ще одну скаргу. Листом від 13.02.2019 №Р-372/1-031 відповідач 2 повідомив позивача про те, що Управління транспорту та зв'язку провело службове розслідування, було відібрано пояснення від директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» та водія автобуса.

Позивач вважає, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність, яка полягала: у необ'єктивному та не всебічному розгляді скарг всупереч вимогам статті 19 Закону України «Про звернення громадян»; не вчиненні дій для притягнення до відповідальності посадових осіб перевізника у зв'язку з порушенням прав позивача; відсутності дій для забезпечення поновлення порушених прав позивача; не наданні роз'яснень положень законодавства та консультацій щодо порядку звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Також зазначив, що такою бездіяльністю відповідачів йому завдано моральної шкоди, яка полягає у переживаннях та душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок протиправних дій відповідачів. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити повністю.

У відзивах на позовну заяву відповідачі позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні повністю, мотивуючи тим, що на скарги позивачу надано відповіді від 30.01.2019 №Р-372-031 та від 13.02.2019 №Р-372/1-031. Дані скарги розглянуті з дотриманням вимог та термінів, передбачених Законом України «Про звернення громадян».

Додатково зазначили, що до повноважень адміністративних комісії при виконавчих органах міських рад не належить розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Протоколи про адміністративні правопорушення до адміністративної комісії не надходили, тому були відсутні підстави для розгляду питання про притягнення посадових осіб перевізника до адміністративної відповідальності.

Крім того, оскільки водій автобуса за маршрутом №25 ОСОБА_5 не перебуває у трудових відносинах з Луцькою міською радою, тому були відсутні будь-які законні підстави для розгляду питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Разом з тим, відповідно до листа КП «Луцьке підприємство електротранспорту» від 12.02.2019 №11-15/261 вбачається, що від водія автобуса відібрано пояснення та проведено інструктаж щодо правил надання послуг при перевезенні пасажирів автомобільним транспортом. Копії зазначених документів надано позивачу разом із листом-відповіддю.

Також вказали, що у скарзі позивач не просив надати йому роз'яснення щодо порядку звернення про надання безоплатної правової допомоги та про вчинення дій для забезпечення поновлення його порушених прав.

05.04.2019 позивачем подано до суду заяву з процесуальних питань, у якій він просив відзиви відповідачів на позовну заяву залишити без розгляду, оскільки відповідачами не вказано реєстраційних номерів облікової картки платника податків, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти, а самі тексти відзивів містять невірну інформацію про те що позивач звернувся з адміністративним позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради. Також зазначив, що відповідачами не надано жодних доказів правомірності своєї бездіяльності, тому позов є обґрунтованим.

Заяву позивача щодо залишення відзивів відповідачів без розгляду в зв'язку з наведеними вище аргументами судом не взято до уваги з огляду на приписи статтей 162, частини другої статті 167 КАС України, оскільки зазначені у поданих відзивах інші відомості дають можливість їх ідентифікувати та оцінити і розглянути як заяви по суті справи поряд з іншими доказами.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 28.01.2019 ОСОБА_1 подано до виконавчого комітету Луцької міської ради скаргу із проханням провести роз'яснювальну роботу та притягнути до відповідальності водія ОСОБА_5 та перевізника КП «Луцьке підприємство електротранспорту», а також розглянути питання про розірвання із останнім договору на перевезення пасажирів. Скарга обґрунтована тим, що водієм автобуса ОСОБА_5, який здійснював перевезення на міському маршруті №25, висунуто позивачу вимогу про здійснення оплати за проїзд, хоча відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» позивач як інвалід другої групи наділений правом безоплатного проїзду (а.с.25).

Відповідач 2 листом від 30.01.2019 №Р-372-031 повідомив позивача, що пільги на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку визначені рішенням виконкому від 06.12.2018 №787-1 «Про пільгові категорії громадян, яким додатково надаватимуться пільги при здійсненні перевезень пасажирів у автобусах на міських маршрутах в м. Луцьку у 2019 році» (а.с.26).

04.02.2019 позивачем у зв'язку з повторним порушенням водієм ОСОБА_5 та перевізником КП «Луцьке підприємство електротранспорту» права позивача як інваліда другої групи на безоплатний проїзд у міському транспорті загального користування подано до виконавчого комітету Луцької міської ради ще одну скаргу із вимогою притягнути до відповідальності водія, розглянути питання про звільнення його із займаної посади та розірвання договору на перевезення пасажирів із зазначеним перевізником (а.с.27).

Листом від 13.02.2019 №Р-372/1-031 відповідач 2 повідомив позивача про те, що Управлінням транспорту та зв'язку проведено службове розслідування по факту, викладеному у скарзі від 04.02.2019, взято пояснення від директора «Луцьке підприємство електротранспорту» та водія автобуса. До листа було додано копії відповіді КП «Луцького підприємства електротранспорту», пояснень водія та відповіді від 30.01.2019 №Р-372-031 (а.с.28-30).

Позивач вважає, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду його скарг, у зв'язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96), який регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Частиною першою статті 1 Закону № 393/96 встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Приписами частин першої, четвертої статті 3 Закону № 393/96 визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частиною першою статті 18 Закону № 393/96 передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

У свою чергу, відповідно до статті 15 Закону № 393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.

Статтею 19 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

При цьому стаття 20 Закону № 393/96 зобов'язує вищезазначених суб'єктів розглядати і вирішувати звернення у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, скаргами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації, їх посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків, а на органи державної влади, органи місцевого самоврядування покладений обов'язок по розгляду таких звернень, заяв і скарг у місячний строк від дня їх надходження.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача із скаргами від 28.01.2019 та від 04.02.2019, в яких просив провести роз'яснювальну роботу та притягнути до відповідальності водія ОСОБА_5 та перевізника КП «Луцьке підприємство електротранспорту», а також розглянути питання про розірвання із останнім договору на перевезення пасажирів.

Відповідач 2 листами від 30.01.2019 та від 13.02.2019 у строки, визначені Законом № 393/96, надав позивачу відповіді на зазначені скарги.

Разом з тим, позивач у позовній заяві стверджує відповідачами допущено бездіяльність щодо розгляду його скарг, яка полягала у необ'єктивному та не всебічному розгляді скарг, відсутності дій щодо притягнення до відповідальності посадових осіб перевізника у зв'язку із порушенням прав позивача, відсутності дій для забезпечення поновлення порушених прав позивача.

Однак із такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки, як вбачається із відповіді відповідача 2 від 13.02.2019 №Р-372/1-031, за результатом розгляду скарг позивача Управлінням транспорту та зв'язку проведено службове розслідування та відібрано пояснення від директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» та водія автобуса.

Крім того, із листа КП «Луцьке підприємство електротранспорту» слідує, що із водієм та власником автобуса проведено усний інструктаж щодо правил надання послуг при перевезенні пасажирів автомобільним транспортом (а.с.29).

Таким чином, судом не встановлено бездіяльності відповідачів, а, навпаки, при розгляді скарг позивача вчиненні дії, направлені на їх розгляд у порядку та строки, визначені чинним законодавством, а за результатами такого розгляду позивачеві листами від 30.01.2019 та від 13.02.2019 надані відповіді.

При цьому, суд зазначає, що не може бути визнано бездіяльністю однієї посадової особи суб'єкта владних повноважень надання належної відповіді на подану скаргу іншою посадовою особою даного суб'єкта, до повноважень якої входить надання таких відповідей на звернення громадян.

Посилання позивача на бездіяльність відповідачів щодо не надання йому роз'яснень положень законодавства та консультацій щодо порядку звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги, то суд вважає безпідставним, оскільки у скаргах від 28.01.2019 та від 04.02.2019 позивач не ставив вимогу про надання йому таких роз'яснень та консультацій.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачами доведено суду належними доказами, що ними були вчинені дії щодо розгляду скарг позивача відповідно до Закону № 393/96, а відтак вимога щодо визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо необ'єктивного та не всебічного розгляду скарг, відсутності дій щодо притягнення до відповідальності посадових осіб перевізника у зв'язку із порушенням прав позивача, відсутності дій для забезпечення поновлення порушених прав позивача, не наданні роз'яснень положень законодавства та консультацій щодо порядку звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги не підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з встановленням судом відсутності допущення відповідачами протиправної бездіяльності також не підлягає задоволенню похідні вимоги позивача про зобов'язання вчинити дії щодо захисту, поновлення порушених прав позивача та про стягнення з відповідачів солідарно завданої моральної шкоди в сумі 152 069 грн. 32 коп.

Керуючись статтями 243 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук