Справа № 2-а-1/11
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-1/11

Головуючий у 1-й інстанції: Баськов М.М.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

02 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Мацького Є.М. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Зозуля К.Т.,

представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2018 року (повний текст судового рішення складено 18.01.2019 року, смт. Ярмолинці Хмельницької області) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області про стягнення недоплаченого грошового утримання судді та компенсації за його несвоєчасну виплату,

В С Т А Н О В И В :

У 2008 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути на його користь за рахунок бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" 38867,26 грн. недоплаченого щомісячного грошового утримання судді, 146923,42 грн. компенсації за його несвоєчасну виплату, а всього 185790,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з січня 1993 року по січень 2009 року працював суддею Хмельницького міського (міськрайонного) суду Хмельницької області, а з 02 лютого 2009 року по 03 жовтня 2016 року - суддею Апеляційного суду Хмельницької області. Постановою Верховної Ради України від 11 грудня 2009 року його було звільнено з посади судді Хмельницького міськрайонного суду у зв'язку з обранням суддею Апеляційного суду Хмельницької області та наказом голови Хмельницького міськрайонного суду від 30 січня 2009 року з 30 січня 2009 року було звільнено з посади судді, а Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області зобов'язано провести з ним розрахунок при звільненні. Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року у зв'язку із поданням заяви про відставку його було звільнено з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області у відставку та наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року №33/05-03/ з 3 жовтня 2016 року відраховано із штату Апеляційного суду Хмельницької області.

З урахуванням рішення Ярмолинецького райсуду від 24 лютого 2010 року (суддя Худик наявне у справі), позивачу на підставі наказу відповідача (наявний у справі) з грудня 2004 року було призначено та виплачувалось щомісячне грошове утримання судді.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, були частково задоволені його позовні вимоги, та зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області провести нарахування та виплату йому недоплачену заробітну плату судді за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року з урахуванням надбавки до посадового окладу в розмірі 10% за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, окрім самої надбавки, виплату якої було присуджено постановою Красилівського районного Хмельницької області суду від 9 листопада 2011 року у справі №2-а-2652/11.

На виконання цього судового рішення, з урахуванням постановлених в порядку судового контролю (ч.9 ст.267 КАС України) за виконанням цього судового рішення двох ухвал Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року та 18 липня 2017 року, відповідачем було донараховано позивачу 574 грн.85 коп. недоплаченої за період з червня по грудень 2005 року заробітної плати судді, яку з урахуванням утриманих податків та зборів у кінці 2017 року йому було виплачено. Тому позивач вважає, оскільки із цієї суми відповідачем не було нараховано та виплачено щомісячне грошове утримання, то позивач просив стягнути його у судовому порядку у розмірі 459 грн. 88 коп., тобто у розмірі 80% від 574 грн. 85 коп. - недоплаченої заробітної плати.

Посилаючись на положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", позивач просив стягнути на його користь 2242 грн. 83 коп. компенсації, стверджуючи, що ці кошти внаслідок інфляції знецінилися, і розмір такої компенсації становитиме саме 2242 грн. 83 коп., бо індекс інфляції за період з січня 2006 року по грудень 2017 року включно становить 4.877.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, відповідача зобов'язано перерахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років із урахуванням премій за період з січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 30 січня 2009 року та з урахуванням надбавки до посадового окладу в розмірі 10% за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01 січня 2006 року по 30 січня 2009 року. На виконання цього судового рішення відповідачем було донараховано йому 3795 грн. 14 коп. недоплаченої заробітної плати, яку з урахуванням податків та зборів було виплачено 12 грудня 2016 року.

Оскільки із цієї суми відповідач не донарахував та не виплатив йому щомісячне грошове утримання судді, розмір якого становить 3187 грн. 91коп. (84% від 3795 грн. 14 коп.) то позивач просить стягнути ці кошти у судовому порядку. Враховуючи те, що за цей час, кошти внаслідок інфляції знецінились, то позивач просить стягнути з відповідача 12 008 грн. 85 коп. компенсації, стверджуючи що за період з січня 2009 року по грудень 2017 року індекс інфляції склав 3.767.

Разом з тим, позивач вважає, що проводячи нарахування та виплату йому щомісячного грошового утримання судді за період з травня 2006 року по грудень 2008 року включно, відповідач нараховував та виплачував його у меншому розмірі, бо у його розрахунок не включав таких складових заробітної плати як премії до свят, додаткові посадові оклади, допомогу на оздоровлення, із яких, як складових заробітної плати, утримував податки та збори.

За розрахунком позивача, недоплата у такий спосіб щомісячного грошового утримання судді за цей період склала 35 219 грн. 47 коп., а розмір компенсації від знецінення цієї суми, з урахуванням індексу інфляції за період з січня 2009 року по грудень 2017 року у 3.767, становить 132671 грн. 74 коп.

Вищезазначені обставини, стали підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26.12.2018 року позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (м. Хмельницький, вул. Соборна, 75, ) про стягнення недоплаченого грошового утримання судді та компенсації за його несвоєчасну виплату - задоволено.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області (м. Хмельницький, вул. Соборна, 75, ) за рахунок бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 38867,26 грн. недоплаченого щомісячного грошового утримання судді, 146923,42 грн. компенсації за його несвоєчасну виплату, а всього 185790,68 грн. (сто вісімдесят п'ять тисяч сімсот дев'яносто гривень шістдесят вісім копійок).

Не погоджуючись із судовим рішенням, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області звернулося з апеляційною скаргою, якою просить рішення суду першої інстанції від 26.12.2018 року скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що 15.06.2017 року наказом керівника апарату суду за поданням судді Баськова М. М., призначено його помічником ОСОБА_3, який є рідним сином позивача ОСОБА_2. З огляду на зазначену обставину, головуючий суддя Баськов М. М. не міг брати участь у розгляді справи батька свого помічника та відповідно до ст. 39 КАС України повинен був заявити самовідвід. Однак, на відміну від судді Соловйова А. В., який ухвалою Ярмолинецького районного суду від 14.04.2017 року задовольнив самовідвід судді з тих самих підстав, головуючий суддя Баськов М. М. вирішив, що прийняте ним рішення не викличе сумнівів у неупередженості судді та ухвалив незаконне рішення. Крім того, апелянт стверджує, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області не мало фінансової можливості виплатити позивачеві щомісячне грошове утримання та компенсацію за його невчасну виплату, оскільки в кошторисі не передбачено коштів на такі видатки.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2019 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою цього ж суду від 21.03.2019 року призначено справу до апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з січня 1993 року по січень 2009 року позивач працював суддею Хмельницького міського (міськрайонного) суду Хмельницької області, а з 02 лютого 2009 року по 03 жовтня 2016 року - суддею Апеляційного суду Хмельницької області. Постановою Верховної Ради України від 11 грудня 2009 року його було звільнено з посади судді Хмельницького міськрайонного суду у зв'язку з обранням суддею Апеляційного суду Хмельницької області та наказом голови Хмельницького міськрайонного суду від 30 січня 2009 року з 30 січня 2009 року було звільнено з посади судді, а Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області зобов'язано провести з ним розрахунок при звільненні. Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року у зв'язку із поданням заяви про відставку його було звільнено з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області у відставку та наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року №33/05-03/ з 3 жовтня 2016 року відраховано із штату Апеляційного суду Хмельницької області.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача в частині недонарахування та недоплати грошового утримання позивачу як судді, керувався тим, що на час спірних правовідносин, відповідач нехтував чинним нормами права, оскільки нараховував та виплачував грошове утримання у меншому розмірі, ніж це було передбачено.

Колегія суддів, частково погоджується з позицією суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням рішення Ярмолинецького райсуду від 24 лютого 2010 року (суддя Худик наявне у справі), позивачу на підставі наказу відповідача (наявний у справі) з грудня 2004 року було призначено та виплачувалось щомісячне грошове утримання судді.

Згідно постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області зобов'язано провести нарахування та виплату йому недоплачену заробітну плату судді за період з 1 червня по 31 грудня 2005 року з урахуванням надбавки до посадового окладу в розмірі 10% за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, окрім самої надбавки, виплату якої було присуджено постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 9 листопада 2011 року у справі №2-а-2652/11. (т. 2 а.с. 69)

З урахуванням постановлених в порядку судового контролю (ч.9 ст.267 КАС України) за виконанням цього судового рішення двох ухвал Вінницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року та 18 липня 2017 року, відповідачем було донараховано йому 574 грн. 85 коп. недоплаченої за період з червня по грудень 2005 року заробітної плати судді, яку з урахуванням утриманих податків та зборів у кінці 2017 року було виплачено.

Згідно п.4.9 Розділу 4 чинного на час спірних правовідносин Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (затверджене наказом ДСА України №94 від 25 серпня 2005 року, зареєстровано в Мінюсті 1 листопад 2005 року за №1314/11594) суддя, який має право на відставку, за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 20 років, та продовжує працювати на посаді судді, одержує 100 відсотків передбаченого законом щомісячного грошового утримання, належного йому в разі виходу у відставку.

Таким чином, оскільки із нарахованої та виплаченої позивачу відповідачем на підставі зазначеного вище судового рішення заробітної плати не було нараховано та виплачено щомісячне грошове утримання, то воно підлягає нарахуванню та виплаті у розмірі 80% від 574 грн. 85 коп. донарахованої позивачу відповідачем заробітної плати на підставі цього судового рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року, відповідача зобов'язано перерахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років із урахуванням премій за період з січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 30 січня 2009 року та з урахуванням надбавки до посадового окладу в розмірі 10% за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 01 січня 2006 року по 30 січня 2009 року. (т 2 а.с. 77). На виконання цього судового рішення відповідачем було донараховано позивачу 3795 грн. 14 коп. недоплаченої заробітної плати, яку з урахуванням податків та зборів було виплачено 12 грудня 2016 року. Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

З огляду на те, що із нарахованої та виплаченої позивачу, відповідачем на підставі зазначеного вище судового рішення, заробітної плати не було нараховано та виплачено щомісячне грошове утримання, то воно підлягає нарахуванню та виплаті у судовому порядку у розмірі 84% від донарахованої йому відповідачем заробітної плати на підставі цього судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст.43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року N 2862-XII, чинного на час спірних правовідносин, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Разом з тим, положеннями Указу Президента України №584 від 10 липня 1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", а в послідуючому і п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 3.09.2005 року (із змінами та доповненнями) "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" було передбачено, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату та щомісячне грошове утримання у розмірі 100 відсотків передбаченого законом щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ст.44, чинного на час спірних правовідносин, Закону України "Про статус суддів", заробітна плата судді складалася з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Як встановлено ст. 2 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, положень Інструкції зі статистики заробітної плати (затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року № 114/8713) до структури заробітної плати відносяться:

- основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців);

- додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особові умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій);

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати (до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.4.9 Розділу 4 чинного на час спірних правовідносин Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (затверджене наказом ДСА України №94 від 25 серпня 2005 року, зареєстровано в Мінюсті 1 листопад 2005 року за №1314/11594) суддя, який має право на відставку, за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 20 років, та продовжує працювати на посаді судді, одержує 100 відсотків передбаченого законом щомісячного грошового утримання, належного йому в разі виходу у відставку.

Однак, відповідач щомісячне грошове утримання позивачу нарахував та виплатив за травень, червень , липень, грудень 2006 року, за липень, серпень, вересень, листопад 2007 року, за травень, червень, липень, вересень, листопад, грудень 2008 року у меншому розмірі, ніж це було передбачено та в подальшому підтверджено рішеннями судів про донарахування заробітної плати, яка відповідно є підставою для збільшення грошового утримання за цей період.

Позивач зазначив наступне:

- нарахувавши за травень 2006 року 16 694 грн. 50 коп. заробітної плати, відповідач нарахував за цей місяць 3006 грн. грошового утримання судді, тоді як воно у цьому місяці становило 13 689 грн. 49 коп. (82% від 16 694 грн. 50 коп.), а з урахуванням подальшого перерахунку та виплачених 3081 грн. 15 коп. за цей місяць грошового утримання судді, розмір недоплати грошового утримання за цей місяць становить 10 608 грн. 34 коп. (13 689 грн. 49 коп. - 3081 грн. 15 коп.). При цьому, урахувавши, що за червень та липень 2006 року позивачу було виплачено ще по 3081 грн. 15 коп. щомісячного грошового утримання судді, тоді як заробітну плату за ці місяці було нараховано у розмірі, відповідно 375 грн. 75 коп. та 536 грн.79 коп., то розмір недоплаченого грошового утримання за ці місяці становить 5 194 грн. 32 коп. (16694 грн. 50 коп. заробіток за травень 2006 року + 375 грн.75 коп. заробіток за червень 2006 року + 536 грн.79 коп. заробіток за липень 2006 року = 17 607 грн.04 коп. х 82% = 14437 грн. 77 коп. - 3081 грн. 15 коп. щомісячного грошового утримання виплаченого у травні 2006 року - 3081 грн. 15 коп. щомісячного грошового утримання виплаченого у червні 2006 року - 3081 грн. 15 коп. щомісячного грошового утримання виплаченого у липні 2006 року = 5194 грн. 32 коп.);

- нарахувавши позивачу за грудень 2006 року 6413 грн. 50 коп. заробітної плати, за цей місяць нарахував йому 3006 грн. щомісячного грошового утримання судді, тоді як воно у цьому місяці становило 5 259 грн. 07 коп. (82% від 6 413 грн. 50 коп.), а з урахуванням подальшого перерахунку та виплачених 3081 грн. 15 коп. за цей місяць грошового утримання судді, розмір недоплати грошового утримання за цей місяць становить 2 177 грн. 92 коп. (5259 грн. 07 коп. - 3081 грн. 15 коп.);

- нарахувавши позивачу за липень 2007 року 17 459 грн. 66 коп. заробітної плати, відповідач за цей місяць нарахував йому 3524 грн.84 коп. щомісячного грошового утримання судді, тоді як воно у цьому місяці становило 14 666 грн. 11 коп. (84% від 17 459 грн. 66 коп.), а з урахуванням подальшого перерахунку та виплачених 3610 грн. 88 коп. розмір недоплати грошового утриманні за цей місяць становить 10 055 грн. 30 коп. (14 666 грн. 11 коп. - 3610 грн. 81 коп.) Водночас, урахувавши, що за серпень та вересень 2007 року позивачу було виплачено ще по 3610 грн. 81 коп. щомісячного грошового утримання судді, тоді як заробітну плату за ці місяці було нараховано у розмірі, відповідно 477 грн. 50 коп. та 3762 грн. 12 коп., то розмір недоплаченого грошового утримання за ці місяці становить 7 394 грн. 96 коп.; (17 459 грн. 66 коп. заробіток за липень 2007 року + 477 грн. 50 коп. заробіток за серпень 2007 року + 3762 грн. 12 коп. заробіток за вересень 2007 року = 21 699 грн. 28 коп. х 84% = 18 227 грн. 39 коп. - 3610 грн. 81 коп. щомісячного грошового утримання виплаченого у липні 2007 року - 3610 грн. 81 коп. щомісячного грошового утримання виплаченого у серпні 2007 року - 3610 грн. 81 коп. щомісячного грошового утримання виплаченого у вересні 2007 року = 7 394 грн. 96 коп.);

- нарахувавши позивачу за листопад 2007 року 6659 грн. 65 коп. заробітної плати, відповідач за цей місяць нарахував йому 3524 грн. 84 коп. щомісячного грошового утримання судді, тоді як воно у цьому місяці становило 5 594 грн. 10 коп. (84% від 6 659 грн. 65 коп.), а з урахуванням подальшого перерахунку та виплачених 3610 грн. 81 коп. розмір недоплати грошового утримання за цей місяць становить 1 983 грн. 29 коп. (5 594 грн. 10 коп. - 3 610 грн. 81 коп.);

- нарахувавши позивачу за травень 2008 року 19 306 грн. 77 коп. заробітної плати, відповідач за цей місяць нарахував йому 3774 грн. 93 коп. щомісячного грошового утримання судді, тоді як воно у цьому місяці становило 16 603 грн. 82 коп. (86% від 19 306 грн. 77 коп.), а з урахуванням подальшого перерахунку та виплачених 3864 грн. 12 коп. розмір недоплати грошового утримання за цей місяць становить 12 739 грн. 70 коп. (16 603 грн. 82 коп. - 3 864 грн. 12 коп.).

- врахувавши, що за червень та липень 2008 року позивачу було виплачено ще відповідно 3 864 грн. 12 коп. та 6 221 грн. щомісячного грошового утримання судді, тоді як заробітну плату за ці місяці, а саме за липень 2008 року, було нараховано у розмірі 1 845 грн. 84 коп., то розмір недоплаченого грошового утримання за ці місяці становить 4 242 грн. (19 306 грн. 77 коп. заробіток за травень 2008 року + 1 845 грн. 84 коп. заробіток за липень 2008 року = 21 152 грн. 61 коп. х 86 % = 18 191 грн 24 коп. - 3 864 грн. 12 коп. щомісячного грошового утримання виплаченого у травні 2008 року - 3 864 грн. 12 коп. щомісячного грошового утримання виплаченого у червні 2008 року - 6 221 грн. щомісячного грошового утримання виплаченого у липні 2008 року = 4 242 грн.);

- нарахувавши позивачу за вересень 2008 року 11 964 грн. 96 коп. заробітної плати, відповідач за цей місяць нарахував йому 6 154 грн. 79 коп. щомісячного грошового утримання судді, тоді як воно у цьому місяці становило10 289 грн. 86 коп. (86% від 11 964 грн. 96 коп.), а з урахуванням подальшого перерахунку та виплачених 6 301 грн. 33 коп. розмір недоплати грошового утримання за цей місяць становить 3 988 грн. 53 коп. (10 289 грн. 86 коп. - 6 301 грн. 33 коп.);

- нарахувавши позивачу за листопад 2008 року 12 700 грн. 35 коп. заробітної плати, відповідач за цей місяць нарахував йому 6 565 грн. 10 коп. щомісячного грошового утримання судді, тоді як воно у цьому місяці становило 10 922 грн. 30 коп. (86% від 12 700 грн. 35 коп.), а з урахуванням подальшого перерахунку та виплачених 6 721 грн. 58 коп. розмір недоплати грошового утримання за цей місяць становить 4 200 грн. 72 коп. (10 922 грн. 30 коп. - 6 721 грн. 58 коп.);

- нарахувавши позивачу за грудень 2008 року 13 669 грн. 30 коп. заробітної плати, відповідач за цей місяць нарахував йому 5 573 грн. 80 коп. щомісячного грошового утримання судді, тоді як воно у цьому місяці становило 11 755 грн. 59 коп. (86% від 13 669 грн. 30 коп.), а з урахуванням подальшого перерахунку та виплачених 5 717 грн. 86 коп., розмір недоплати грошового утримання за цей місяць становить 6 037 грн. 73 коп. (11 755 грн. 59 коп. - 5 717 грн. 86 коп.).

Суд першої інстанції погодився із зазначеними розрахунками позивача, зважаючи на не подання своїх розрахунків відповідачем та задовольнив позов шляхом стягнення визначених позивачем сум на користь позивача.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції і вважає її помилковою, виходячи з наступного.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до положень ст. 5 КАС України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом також визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти, крім іншого, також рішення про: визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Таким чином враховуючи наведене та з огляду на те, що в даному випадку, повинен бути обраний такий спосіб захисту порушеного права позивача, який призведе до правильних результатів, наслідків, що дасть найбільший ефект, який буде адекватним наявним обставинам справи та не порушить інтереси другої сторони, оскільки для вирішення судом питання про стягнення коштів на користь позивача відсутні відповідні елементи для визначення їх розміру з урахування положень законодавства. Такі елементи можуть бути визначені органом, що безпосередньо мав нараховувати та виплачувати грошове утримання судді. У суду апеляційної інстанції, в даному випадку, відсутні такі можливості, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність прийняття рішення про захист порушеного права позивача шляхом визнання дій відповідача щодо не нарахування та недоплати позивачу грошового утримання судді протиправними та зобов'язання відповідача нарахувати, доплатити позивачу грошове утримання за визначний ним період, з урахуванням положень законодавства, що діяло на той час.

Крім того колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає не правильною позицію суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення компенсації за несвоєчасну виплату грошового утримання судді виходячи з наступного.

За статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати "Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 р. N 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2017 року (справа №521/940/17).

Таким чином виходячи з аналізу вище наведених положень законодавства судова колегія дійшла висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є передчасними, оскільки на даний час відсутні точні суми грошового утримання позивача як судді, що підлягають виплаті відповідачем. Крім того необхідною складовою для визначення розміру такої компенсації є індекс інфляції в період невиплати доходу, який можливо розрахувати лише після визначення кінцевої дати періоду заборгованості. Такі відомості будуть визначені після нарахування та виплати відповідачем грошового утримання про яке йдеться у даній справі.

Такий висновок судів узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року (справа № 522/535/17), згідно з якою відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати грошового утримання буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Отже, ці позовні вимоги є передчасними.

Щодо доводів відповідача про те, що 15.06.2017 року наказом керівника апарату суду за поданням судді Баськова М. М., призначено його помічником ОСОБА_3, який є рідним сином позивача ОСОБА_2, тому головуючий суддя Баськов М. М. не міг брати участь у розгляді справи батька свого помічника та відповідно до ст. 39 КАС України повинен був заявити самовідвід, судова колегія зазначає, що зазначена обставина не впливає на правильність прийняття судом апеляційної інстанції постанови. Суд апеляційної інстанції повністю скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове по суті рішення.

Стосовно доводів відповідача про те, що до обрахунку щомісячного грошового утримання судді не повинні включатися виплачені ним же позивачу премії до свят, додаткові посадові оклади та допомога на оздоровлення, з яких утримані податки та збори, судова колегія зазначає, що грошове утримання, яке належить нарахувати та виплатити позивачу відповідачем, має бути обраховане та виплачене з урахуванням положень законодавства чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема ст. ст. 43, 44 Закону України "Про статус суддів", Закон України "Про оплату праці", Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (затверджене наказом Державної судової адміністрації України №94 від 25 серпня 2005 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 листопад 2005 року за №1314/11594).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, в даному випадку, частково доведено правомірність своїх дій при вирішенні заяви позивача щодо недоплаченого щомісячного грошового утримання судді та компенсації за його несвоєчасну виплату, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи те, що у справі неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області про стягнення недоплаченого грошового утримання судді та компенсації за його несвоєчасну виплату скасувати.

Прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоотримане грошове утримання судді за травень, червень , липень, грудень 2006 року, за липень, серпень, вересень, листопад 2007 року, за травень, червень, липень, вересень, листопад, грудень 2008 року, з урахуванням висновків суду викладених у даній постанові.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 квітня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Мацький Є.М. Капустинський М.М.