Справа № 200/14084/18-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р. Справа№200/14084/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Голуб В.А.,

при секретарі - Мангуш З.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника Головного управління ДФС у Донецькій області - Ярової С.Е.,

представника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області - Пономарьова А.О.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_5 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначає, що відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі було проведено остаточний розрахунок при звільненні, допущені порушення щодо нарахування та виплати належних сум грошового забезпечення у березні та квітні 2018 року та не відображено у грошовому атестаті для призначення його пенсії фактичні суми додаткових видів грошового забезпечення, що порушує його конституційні права та стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, Маріупольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області протиправно не виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності військовослужбовця у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року у зв'язку із інвалідністю першої «Б» групи, яка настала в період проходження військової служби у сумі 440 500, 00 грн. З огляду на викладене, ОСОБА_5 просить суд визнати бездіяльність Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області щодо не донарахування та невиплати ОСОБА_5 в повному обсязі грошового забезпечення (компенсації податку на доходи фізичної особи, надбавки за особливі умови праці, одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю), ненадання при звільненні реального грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення - протиправною. Зобов'язати Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області встановити, нарахувати та виплатити належні ОСОБА_5 суми його грошового забезпечення, а саме надбавку за особливі умови служби за березень та квітень 2018 року. Зобов'язати Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області виплатити належні ОСОБА_5 суми його грошового забезпечення, а саме:

компенсацію податку з доходів фізичної особи з 01.01.2017 року по 15.03.2018 року в сумі 21 400,61 грн.;

одноразову грошову допомогу у зв'язку із інвалідністю в сумі 440 500, 00 грн.;

компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в загальній сумі 36 253,15 грн. та 2 384,49 грн., а всього в сумі 38 637, 64 грн.

Зобов'язати Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області відшкодувати заподіяну ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Зобов'язати Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області новий грошовий атестат про розмір фактичного грошового забезпечення та довідку щодо додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_5 із повною інформацією, тобто із зазначенням надбавки за особливі умови праці.

В матеріалах справи наявний відзив представника Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Так, по-перше, для осіб рядового і начальницького складу Державної фіскальної служби України згідно з положеннями п.168.5 ст.168 ПКУ, які діяли у період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, не було передбачено спрямовувати податку на доходи фізичних осіб, що утримано з грошового забезпечення працівників, на компенсацію втрат доходів цієї категорії громадян. По-друге, відповідно до права, яке надане положеннями пункту 5 Постанови № 704 керівникам державних органів, начальником Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області рішення на встановлення ОСОБА_5 надбавки за особливості проходження за березень-квітень 2018 року не приймалось. Крім того, у зв'язку з тим, що надбавка за особливості проходження служби ОСОБА_5 не встановлювалась та не виплачувалась, підстав для внесення цієї надбавки до грошового атестату немає. Щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю, представник відповідача зазначає, що заява ОСОБА_5 про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності була надана вже після 26.04.2018 року - дати його звільнення, а тому, на переконання представника відповідача, відсутні підстави для її виплати. Водночас, представник відповідача зазначає, що підстав для виплати моральної шкода також не існує. З огляду на викладене, представник Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів, - залишено без задоволення. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_5 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди та відкрито провадження по справі № 200/14084/18-а. Призначено підготовче засідання по адміністративній справі № 200/14084/18-а за правилами загального позовного провадження на 11 годину 00 хвилин 16.01.2019 року.

Підготовче засідання відкладено з 16.01.2019 року на 07.02.2019 року о 14-30 год.

Ухвалою суду від 07.02.2019 року відкладено підготовче засідання по адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди до 11-00 год. 19.02.2019 року. Продовжено строк підготовчого провадження по адміністративній справі, - на тридцять днів з ініціативи суду. Забезпечено участь у підготовчому засіданні представника ОСОБА_5, яке відбудеться об 11-00 год. 19.02.2019 року в режимі відеоконференції по адміністративній справі.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року відкладено підготовче засідання по адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди до 13-00 год. 28.02.2019 року. Забезпечено участь у підготовчому засіданні представника ОСОБА_5, яке відбудеться о 13-00 год. 28.02.2019 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 28.02.2019 року залучено Головне управління ДФС у Донецькій області в якості співвідповідача по справі. Закрито підготовче провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. Призначено судовий розгляд по суті на 14 годину 00 хвилин 19.03.2019 року у приміщенні Донецького окружного адміністративного суду, розташованого за адресою: 84122, Донецька обл., м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 1. Pозгляд справи № 200/14084/18-а за позовом ОСОБА_5 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, виплатити недоплачене грошове забезпечення, компенсації за несвоєчасну виплату грошового забезпечення у розмірі 510538,25 грн.- відкладено з 19.03.2019 року на 27.03.2019 року о 14-00 год., та з 27.03.2019 року на 28.03.2019 року о 10-00 год.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, а представники відповідачів заперечували проти їх задоволення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Про вказане свідчать копії його паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 та картки платника податків (а.с.16).

ОСОБА_5 проходив службу в Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на посаді старшого оперуповноваженого штабу оперативного управління та наказом Головного управління ДФС у Донецькій області № 114-о від 26.04.2018 року звільнений у запас за п.п. «б» п.64 (через хворобу) (а.с.17).

Довідкою Маріупольської медичної соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0018561 від 11.05.2018 встановлено, що ОСОБА_5 на 20.04.2018 на 90 % втратив працездатність по причині захворювання, пов'язаного з проходженням служби в міліції (а.с.20).

Довідкою до акту медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0712696 від 11.05.2018 року ОСОБА_5 встановлена перша «Б» група інвалідності з 07.05.2018 року, згідно з якою причина інвалідності - захворювання, що пов'язане із проходженням служби в поліції (а.с.21).

30.07.2018 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Донецькій області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням йому інвалідності за період проходження служби (а.с.18).

Натомість, листом від 15.08.2018 року № 34655/10/05-99-04-02-24 «Про повернення матеріалів» Головне управління ДФС у Донецькій області відмовило позивачу у виплаті такої допомоги у зв'язку з тим, що на сьогодні проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано (а.с.19).

03.09.2018 року ОСОБА_5 звернувся до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області із заявою про надання інформації щодо невиплати йому надбавки за особливі умови служби за березень та квітень 2018 року, компенсації податку з доходів фізичної особи з 01.01.2017 року по 15.03.2018 року, а також із вимогою про надання довідки про грошове забезпечення із зазначенням всіх нарахованих та відрахованих сум та грошового атестату, який надано для оформлення пенсії (а.с.24).

Листом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 17.09.2018 року № 7496/10/05-19-05 позивачу повідомлено, що по-перше, згідно з положеннями п.168.5 ст.168 Податкового Кодексу України, які діяли у період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, не було передбачено спрямовувати податку на доходи фізичних осіб, що утримано з грошового забезпечення працівників, на компенсацію втрат доходів цієї категорії громадян. По-друге, відповідно до права, яке надане положеннями пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» керівникам державних органів, начальником Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області рішення на встановлення ОСОБА_5 надбавки за особливості проходження за березень-квітень 2018 року не приймалось. Крім того, у зв'язку з тим, що надбавка за особливості проходження служби ОСОБА_5 не встановлювалась та не виплачувалась, підстав для внесення цієї надбавки до грошового атестату немає (а.с.25).

На повторне звернення позивача від 30.10.2018 року про надання інформації щодо невиплати надбавки за особливості проходження за березень-квітень 2018 року, ОСОБА_5 листом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 02.11.2018 року № 7777/10/05-19-05 також повідомлено, що надбавка за особливості проходження служби військовослужбовцями, яка передбачена ч. 3 п. 5.1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлюється відповідно до п.п. 2.3.2.1 глави ІV Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 року № 616, на підставі подання структурного підрозділу, в якому фактично працює інша особа начальницького складу податкової міліції. Зазначений наказ Міністерства фінансів України було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 року за № 928/32380, тобто після звільнення позивача, яке відбулось 27.04.2018 року (а.с.26-30).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно надбавки за особливості проходження служби суд зазначає наступне.

Підпунктом 1 «в» пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова № 268) було надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

З 01.03.2018 року ця надбавка була скасована в зв'язку з втратою чинності в цій частині постанови № 268 стосовно осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, та набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704).

На виконання постанови № 704 відповідачем видано наказ від 26 березня 2018 року № 6-ф «Про скасування надбавок атестованим працівникам».

Тобто, з 01.03.2018 року припинено виплату надбавки за високі досягнення у праці ОСОБА_5

Постановою № 704 затверджені схеми посадових окладів та установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З 01.03.2018 року відповідно до підпункту 1 пункту 5 постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання встановлювати надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.

Тобто, встановлення надбавки за особливості проходження служби - є правом відповідача, не має обов'язкового характеру та встановлюється рішенням керівника в межах асигнувань.

Зазначена надбавка з 01.03.2018 року відповідачем не встановлювалась та позивачу не виплачувалась.

З огляду на викладене позовна вимога про зобов'язання відповідача виплатити позивачу надбавку за особливі умови служби за березень та квітень 2018 року задоволенню не підлягає, а отже відсутні підстави для виготовлення нового грошового атестату із зазначенням в ньому надбавки за особливі умови служби.

Суд не приймає доводи позивача про обов'язковість визначення відповідачем надбавки за особливості проходження служби, оскільки, як вже зазначалося, встановлення цієї надбавки не носить обов'язкового характеру, є правом керівника в межах бюджетних асигнувань. Відповідачем після 01.03.2018 року надбавка за особливості проходження служби позивачу не встановлювалась, отже, відсутні підстави для її виплати позивачу за період березень-квітень 2018 року.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_5 про зобов'язання відповідача виплати на його користь компенсацію податку з доходів фізичної особи за період 1 січня 2017 року по 15 березня 2018 року, суд зазначає наступне.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлений нормами статті 168 Податкового кодексу України. Нормами пункту 168.5 зазначеної статті передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. При цьому, пункт 168.5 статті 168 на теперішній час викладений в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016 року з урахуванням змін, внесених Законом № 1989-VIII від 23.03.2017 року.

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» були внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, пункт 168.5 викладено в такій редакції:

«168.5. Суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян».

Зазначені зміни до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України набрали чинності з 1 січня 2017 року.

Законом України від 23 березня 2017 року № 1989-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до податкових періодів, починаючи з 1 січня 2017 року; в абзаці третьому пункту 1 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 5-6, ст. 48) слова та цифри "підпункту 3 пункту 76" виключити; встановити, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом інші закони та нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено «Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу».

Водночас, суд зауважує, що Податковий кодекс України має вищу юридичну силу, а норми постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 мають застосовуватися до спірних правовідносин лише у частині, що не суперечать положенням Кодексу.

З системного аналізу норм чинного законодавства суд доходить висновку, що положення пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України до позивача не застосовуються, отже, відсутні підстави для задоволення його позовних вимог щодо зобов'язання виплатити компенсацію податку з доходів фізичної особи з 1 січня 2017 року по 15 березня 2018 року.

Водночас, щодо зобов'язання Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області прийняти рішення за заявою ОСОБА_5 та зобов'язання призначити та сплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з втратою працездатності та встановленням II групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст. 23 Закону України "Про міліцію", Кабінет Міністрів України постановою № 707 від 12 травня 2007 року затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції (далі - Порядок № 707). Вказана постанова набрала чинності 23 травня 2007 року.

Згідно з п. 2 Порядку № 707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 13 лютого 2015 року "Про внесення змін до ст. 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року № 850 затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції (далі - Порядок №850). Постанова набрала чинності 31 жовтня 2015 року.

Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII.

При цьому у пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, якому встановлено інвалідність, у зв'язку із захворюванням, яке пов'язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 23 Закону України "Про міліцію".

Водночас, з матеріалів справи слідує, що довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0712696 від 11.05.2018 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в поліції.

30.07.2018 року позивач звернувся з заявою (рапортом) про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності як колишньому працівникові Маріупольської ОДПІ.

Так, представник відповідача Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області у судовому засіданні вказав на те, що у п. 1 Порядку № 850 зазначено, що цей Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції і жодним чином не вказано про працівників податкової міліції. Лише в Порядку № 707 вказується на порядок та умови виплати такої допомоги у разі встановлення інвалідності працівникові податкової міліції.

Нормами п. 5 Порядку № 707 визначено перелік документів, які необхідно подати працівнику податкової міліції органу державної податкової служби за місцем проходження служби для виплати грошової допомоги в разі установлення групи інвалідності.

Згідно з п. 7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті). МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Зі змісту п. 7 Порядку № 707 слідує, що орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник податкової міліції не має повноважень на повернення документів без розгляду, які подані для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки прийняття рішення щодо наявності або відсутності права на таку виплату належить до компетенції ДПА (в даному випадку до ДФС України) після розгляду таких документів по суті.

В порушення вищевказаних норм, відповідачем не сформовано у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги та не направлялись відповідні документи відносно ОСОБА_5 до ДФС України для прийняття відповідного рішення про призначення виплати, чим порушено права позивача.

Враховуючи, що відповідач по суті ухилився від виконання покладених на нього обов'язків щодо формування висновку щодо можливості проведення грошової допомоги та не направлення відповідних документів відносно ОСОБА_5 до ДФС України, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю.

З даного приводу суд зауважує, що відповідно до п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, в той час як Головне управління ДФС у Донецькій області не має повноважень направляти такий висновок до МВС, а вказана норма не передбачає можливості направлення такого висновку до ДФС України.

Водночас, враховуючи, що призначення одноразової грошової допомоги позивачу у розмірах, визначених Порядком № 707 було б можливе лише за умови, що він мав би право на отримання такої допомоги до 12.03.2015 року, а згідно наданих позивачем документів, він набув таке право 07.05.2018 року, то розмір допомоги має бути визначений у відповідності із ст. 23 Закону України "Про міліцію", як це прямо передбачено нормами ст. 356 Податкового кодексу України.

При цьому, суд вказує на те, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року по справі № 464/5571/16-а та в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 813/3091/16, порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції, регулюється саме нормами Порядку № 707.

Щодо вимоги про зобов'язання Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області прийняти рішення за заявою ОСОБА_5 та зобов'язання призначити та сплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з втратою працездатності та встановленням II групи інвалідності під час проходження служби в органах внутрішніх справ України, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що до компетенції Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області не належить прийняття рішення за заявою ОСОБА_5 та відповідач не вправі призначити та сплачувати позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з втратою працездатності та встановленням II групи інвалідності під час проходження служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління ДФС у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю із подальшим направленням висновку до ДФС України, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити, чому саме Головне управління ДФС у Донецькій області має повторно розглянути заяву позивача.

На даний час, Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області знаходиться в стані припинення та не виконує всіх тих повноважень, що були на неї покладено. Водночас, в органах ДФС було здійснено процесуальне правонаступництво.

Під публічним правонаступництвом слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб'єкта владних повноважень (суб'єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб'єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у чинні адміністративно правові відносини нового суб'єкта владних повноважень (суб'єкта публічної адміністрації) на місце суб'єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції.

Отже, суд зазначає, що на теперішній час майже всі функції здійснює саме Головне управління ДФС у Донецькій області, а тому саме Головне управління ДФС у Донецькій області має повторно розглянути заяву позивача.

Стосовно сплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, суд звертає увагу на наступне.

Питання, пов'язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-III (далі-Закон № 2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації зазначеного Закону та затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі-Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як виплати грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 Закону № 2050 встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, та визначає поняття "доходи" - доходи громадян, які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Частиною 2 статті Закону № 2050 визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відтак, у розумінні Закону № 2050 пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого роду проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2050 компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Згідно ст. 7 Закону № 2050 відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Відтак суд зазначає, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

В свою чергу, основною умовою для відповідної виплати громадянину є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Суд зауважує, що у даному рішенні встановлено лише бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_5 про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю із подальшим направленням висновку до ДФС України. Натомість, вказане не свідчить про порушення строків виплати доходу, оскільки питання щодо його призначення належить до дискреційних повноважень ДФС України, яке, в свою чергу, буде вирішувати вказане питання лише після направлення висновку про таке призначення.

Отже, позовні вимоги щодо виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати наразі є передчасними.

Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, враховуючи відсутність доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідача та завданням позивачу моральної шкоди (порушення нормального ритму життя, нервові хвилювання, погіршення стану здоров'я, позбавлення матеріальних засобів для існування тощо), суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав для відшкодування моральної шкоди, як наслідок, відмова в задоволенні в цій частині позовних вимог.

Сам факт визнання судом протиправності дій відповідача не може бути виключною підставою для стягнення моральної шкоди за відсутності доказів причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Суд не приймає доводи позивача про застосування до спірних правовідносин практики Європейського суду стосовно визначення розміру еквівалента моральної шкоди та зазначає, що застосування практики ЄСПЛ передбачає застосування принципів, підходів цього Суду до вирішення спорів по суті, однак розмір справедливої сатисфакції, яку стягує ЄСПЛ на підставі статті 41 Конвенції на прикладі певних справ не може бути достатнім орієнтиром та обґрунтуванням стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000, 00 грн. в цій адміністративній справі.

З огляду на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_5 до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246,250,295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (, 87549, м. Маріуполь, Донецька область, вулиця А.Куїнджи, будинок 93) Головного управління ДФС у Донецькій області (, вул. 130 Таганрозької дивізії, б.114, м. Маріуполь, Донецька область, 87526) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю.

Зобов'язати Головне управління ДФС у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку із інвалідністю з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В решті заявлених позовних вимог,- відмовити.

Повний текст рішення складено 08.04.2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Голуб В.А.