Справа № 620/4247/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4247/18 Головуючий у 1 інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Губської О.А. Костюк Л.О. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, третя особа - Концерн "Військторгсервіс", про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у погодженні внесення об'єкта малої приватизації - «будівля магазину», що знаходиться по вул. Рибалка, 1-б в смт. Десна, Чернігівської області, до переліку об'єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, №503/8/1006 від 23.10.2018 р. та зобов'язати Міністерство оборони України погодити включення вказаного об'єкту до відповідного переліку згідно з законом;

- визнати бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області при розгляді заяви ОСОБА_5, зареєстрованої за №ЗП/355 від 09.10.2018 р., протиправною та зобов'язати включити до переліку об'єктів малої приватизації, що підлягають приватизації об'єкт зазначений у ній.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у погодженні внесення об'єкта малої приватизації - «будівля магазину», що знаходиться по вул. Рибалка, 1-б в смт. Десна, Чернігівської області, до переліку об'єктів малої приватизації, що підлягають приватизації №503/8/1006 від 23.10.2018 та зобов'язання Міністерства оборони України погодити включення вказаного об'єкту до відповідного переліку, згідно з законом, - закрито.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що дану справу в частині цих позовних вимог не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства (далі - КАС), звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 5 КАС ).

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В силу п.п. 1,2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, відповідно до висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 04.09.2018 р. у справі №826/1934/17, від 05.06.2018 р. у справі №805/4506/16-а, від 27.06.2018 р. у справі №815/6945/16: «спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, в якому, зокрема, просив визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у погодженні внесення об'єкта малої приватизації - «будівля магазину», що знаходиться по вул. Рибалка, 1-б в смт. Десна, Чернігівської області, до переліку об'єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, №503/8/1006 від 23.10.2018 р. та зобов'язати Міністерство оборони України погодити включення вказаного об'єкту до відповідного переліку згідно з законом.

Проте, відповідно до свідоцтва про право власності від 15.10.2003 р., вищевказана будівля перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України (форма власності - загальнодержавна).

Згідно довідки від 14.01.2019 №8, будівля вказаного магазину обліковується на балансі філії «Військторг». Наведене підтверджується Відомостями про юридичну особу (балансоутримувача державного майна) (а.с. 134, 137-139).

Відповідно до статуту Концерну «Військтогсервіс», затвердженого Міністром оборони України 15.11.2018р., майно Концерну є державною власністю і закріплюється за ним на підставі господарського відання. Реалізуючи право господарського відання, Концерн володіє, користується та розпоряджається майном відповідно до мети своєї господарської діяльності на свій розсуд і в порядку, що не суперечить чинному законодавству.

Отже, у позивача наявний майновий інтерес у набутті права власності на будівлю магазину шляхом приватизації державного майна, яке належить на праві господарського відання Концерну «Військтогсервіс».

У спірних відносинах Міністерство оборони України не є суб'єктом владних повноважень, не здійснює владні управлінські функції по відношенню до позивача.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

На думку колегії суддів, спір у даній справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що між ОСОБА_5 та відповідачем - Міністерством оборони України немає публічно-правових відносин, оскільки зазначене свідчить про наявність спору про право, захист якого здійснюється, зокрема, за нормами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що позов, предметом якого є встановлення права на будівлю (її частину) та передачу відповідних прав щодо неї, не підлягає розгляду за правилами та в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у погодженні внесення об'єкта малої приватизації - «будівля магазину», що знаходиться по вул. Рибалка, 1-б в смт. Десна, Чернігівської області, до переліку об'єктів малої приватизації, що підлягають приватизації №503/8/1006 від 23.10.2018 р. та зобов'язання Міністерства оборони України погодити включення вказаного об'єкту до відповідного переліку згідно з законом.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Губська О.А Костюк Л.О.
Повний текст постанови виготовлено 05.04.2018 року