Справа № 826/6074/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 квітня 2019 року № 826/6074/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень
представники сторін:позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2; відповідача - Гайдай В.М.; свідки - ОСОБА_4, ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

16.04.2018 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення позапланової невиїзної документальної перевірки з питань повноти та своєчасності сплати податків та зборів податковим агентом з виплачених (нарахованих) сум доходів фізичних осіб, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок не укладання платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, платником податків-фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1;

- визнати протиправними дії щодо складання Акту від 23.02.2018 № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 документальної позапланової невиїзної перевірки з питань повноти та своєчасності сплати податків та зборів податковим агентом з виплачених (нарахованих) сум доходів фізичних осіб, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок не укладання платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, платником податків-фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1;

- визнати протиправними та скасувати:

1) рішення від 06.04.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 103 763,69 грн.;

2) рішення від 06.04.2018 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 5 950,00 грн. за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування";

3) податкове повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір із штрафними санкціями на суму 8 743,13 грн.;

4) податкове повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 98 937,54 грн.;

5) податкове повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у вигляді штрафних санкцій на суму 510,00 грн.;

6) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.04.2018 № Ф-56 зі сплати єдиного соціального внеску на суму 207 527,37 грн., винесену на підставі Акта документальної перевірки № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 від 23.02.2018 ГУ ДФС у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зауважив, що рішення керівника контролюючого органу у вигляді копії відповідного наказу, письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а також Акта документальної невиїзної перевірки в період з 23.02.2018 по 06.04.2018 у визначений законом спосіб позивач не отримував, а отже не міг скористатись правом бути присутнім при проведенні документальної невиїзної позапланової перевірки, а також надати пояснення та відповідні документи на спростування наявної у контролюючого органу інформації та фактів. На думку позивача, не вручення платнику податків наказу про проведення позапланової перевірки є порушенням порядку проведення позапланової перевірки, що в подальшому визначає протиправність дій відповідача при проведенні оскаржуваної перевірки. Також позивач відмітив, що, з огляду на викладені обставини за позовом, Акт документальної невиїзної перевірки від 23 лютого 2018 року № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 не може бути підставою для прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню.

Одночасно із позовною заявою позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом витребування від київської міської дирекції УД ППЗ «Укрпошта» відомостей, що ґрунтуються на даних електронної бази обліку поштових відправлень щодо надходження від ГУ ДФС у м. Києві до відділення поштового зв'язку № 187 по вул. Академіка Заболотного, 20-а, поштових відправлень на адресу: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 по 06.04.2018.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С.

20.04.2018 ухвалою суду заяву про забезпечення доказів було призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.04.2018.

В судовому засіданні 23.04.2018 суд, заслухавши позивача та представника позивача, ухвалив у задоволенні заяви про забезпечення доказів відмовити.

15.05.2018 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/6074/18 та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 12.06.2018.

12.06.2018 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких представник позивача зазначив, що податкова вимога № Ф-56 винесена 06.04.2018, що не узгоджується із приписами п. 3 ст. 56 ПК України; наведене свідчить про наявність умислу з боку відповідача на поставлення позивача перед фактом незворотності наслідків проведеної перевірки; більш того, відповідач надіслав документи позивачу в останній робочий день перед Великодніми святами, що поставило під загрозу можливість позивача скористатись своїм правом на оскарження рішень; на адресу позивача в період з 01.01.2018 по 05.04.2018 не надходило жодного поштового відправлення, відправником якого було б ГУ ДФС у м. Києві; таким чином позивач не отримував копії відповідного наказу, письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, та Акту перевірки, а, отже, не міг скористатись своїм правом бути присутнім при проведенні перевірки, а також надати пояснення та відповідні документи на спростування наявних у контролюючого органу фактів.

В судовому засіданні 12.06.2018 суд, заслухавши пояснення представників сторін, ухвалив відкласти розгляд справи на 07.08.2018.

15.06.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що в ході документальної позапланової перевірки позивача встановлено порушення позивачем:

- ст. ст. 21, 24, 48 КЗпП України, а саме: використання праці найманого працівника без належного оформлення;

- п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: не нарахування, не утримання, не перерахування податку з доходів найманих працівників у сумі 57 050,02 грн.;

- п. 51.1 ст. 51 ПК України, а саме: не подання податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за періоди І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2013-2017 років);

- п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України, а саме: не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір в період з 01.01.2015 по 18.11.2017 у сумі 5 047,50 грн.;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: не подання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску за періоди: грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-жовтень 2017 року;

- абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, у розмірі 207 527,37 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем без належного працевлаштування було допущено до роботи гр. ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5; у період з 01.01.2015 по 18.11.2017 позивач виплатив найманим працівникам дохід у вигляді заробітної плати на загальну суму 336 500,11 грн., при цьому не нарахував, не утримав та не сплатив військовий збір, податок з доходів фізичних осіб та єдиний внесок.

31.07.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що предметом оскарження по даній справі є не висновки Акта перевірки чи факти порушення позивачем вимог податкового та трудового законодавства, а порядок призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, яка, на думку останнього, проведена із порушенням вимог п.п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79, ст. 42 ПК України; повідомлення № 3756/26-15-42-03-27 від 05.02.2018, яке надіслано на адресу позивача, не співвідноситься із диспозицією п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України, яким встановлено термін 15 робочих днів з дня наступного, за днем отримання запиту, для надання пояснень та їх документальних підтверджень; у повідомленні не зазначено порушення позивачем законодавства, не міститься вимога (пропозиція) щодо надання пояснень з приводу порушення; виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коди сумніви не усунуті наданими поясненнями та документами.

В судовому засіданні 07.08.2018 суд, заслухавши пояснення представників сторін, ухвалив закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду на 11.09.2018.

11.09.2018 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача зазначає, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться за наявності підстав для її проведення та на підставі наказу керівника органу державної податкової служби; можливість проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК виникає виключно за наявності двох умов: 1) наявність податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого, не врегульованого цим кодексом, законодавства, 2) не надання платником податків пояснень та їх документального підтвердження на запит податкового органу протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту; з наказу на проведення документальної позапланової перевірки № 1738 від 02.02.2018 не вбачається, що він містить відомості про порушення позивачем вимог податкового, валютного чи іншого законодавства, або наявності недостовірних даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих позивачем, або відомостей про не надання пояснень на запит контролюючого органу, як того вимагає п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України.

В судовому засіданні 11.09.2018 суд заслухав пояснення представників сторін. Представник відповідача звернувся до суду із клопотання про виклик в судове засідання свідків. Суд ухвалив викликати у судове засідання свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та оголосив перерву в судовому засіданні до 16.10.2018.

16.10.2018 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких представник позивача зазначає, що на адресу реєстрації позивача в період з 01.01.2018 по 05.04.2018 надходило поштове відправлення, яке з незрозумілих причин не було вручено позивачу; поштове відправлення, яке містило копії наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, повернулось до відповідача за закінченням встановленого терміну зберігання 07.03.2018, тобто фактично після закінчення перевірки, складання акту перевірки та прийняття рішень; таким чином акт перервірки не вручений позивачу у встановлений законом спосіб, а тому не може бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

В судовому засіданні 16.10.2018 суд заслухавши пояснення представників сторін та допитавши свідків ОСОБА_4, та ОСОБА_5, ухвалив адміністративну справу, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, розглядати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено документальну планову невиїзну перевірку з питань повноти та своєчасності салати податків та зборів податковим агентом з виплачених (нарахованих) сум доходів фізичних осіб, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок не укладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та з питань повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2017.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- ст. ст. 21, 24, 48 КЗпП України, а саме: використання праці найманого працівника без належного оформлення трудових відносин;

- п. 176.2 «а» ст. 176 ПК України, а саме: не нарахування, не утримання, не перерахування податку з доходів найманих працівників за період з 01.01.2015 по 18.11.2017 при виплаті заробітної плати у сумі 57 050,02 грн.;

- п. 51.1 ст. 51 ПК України, а саме: не подання податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за періоди І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2013-2017 років);

- п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України, а саме: не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір в період з 01.01.2015 по 18.11.2017 у сумі 5 047,50 грн.;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: не подання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску за періоди: грудень 2014 року, січень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року, січень-жовтень 2017 року;

- абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, у розмірі 207 527,37 грн., в тому числі по періодам: 2013 рік - 52 924,00 грн., 2014 рік - 58 984,00 грн., 2015 рік - 47 402,68 грн., 2016 рік - 29 040,00 грн., 2017 рік - 19 176,69 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 від 23.02.2018.

На підставі Акту перевірки № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 від 23.02.2018 відповідачем прийнято:

1) рішення від 06.04.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 103 763,69 грн.;

2) рішення від 06.04.2018 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 5 950,00 грн.;

3) податкове повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір із штрафними санкціями на суму загальну 8 743,13 грн., з яких: за податковим зобов'язанням - 5 047,50 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 695,63 грн.;

4) податкове повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 98 937,54 грн., з яких: за податковим зобов'язанням - 57 050,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 41 887,52 грн.;

5) податкове повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання (штрафних (фінансових) санкцій) за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 510,00 грн.

Також відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.04.2018 № Ф-56, якою відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі Акта перевірки № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 від 23.02.2018 ГУ ДФС у м. Києві вимагає ОСОБА_1 сплатити недоїмку у сумі 207 527,37 грн. протягом 10 календарних днів з дня одержання вимоги.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, діями відповідача щодо складання Акту перевірки № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 від 23.02.2018, а також не погоджуючись із рішеннями відповідача, прийнятими на підставі Акту перевірки, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно із п.п. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (п. 78.4 ст. 78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки встановлені ст. 79 ПК України, відповідно до п. 79.1. якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно із п. 79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2017 до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві із скаргою на дії ФОП ОСОБА_1 звернулась гр. ОСОБА_4 В скарзі гр. ОСОБА_4 зазначила, що в період з 2013 року по 2017 рік вона працювала у ФОП ОСОБА_1 продавцем повітряних кульок; після звільнення в листопаді 2017 року дізналася, що вона не була офіційно працевлаштована, а її роботодавець не сплачував до бюджету відповідні податки; з січня 2013 року по травень 2016 року отримувала заробітну платню в розмірі 8 000,00 грн. щомісяця, а з 02.05.2016 по 18.11.2017 - у розмірі 5 000,00 грн. щомісяця.

Вказана скарга була надіслана до ГУ ДФС у м. Києві за належністю для відповідного реагування.

Також до ГУ ДФС у м. Києві звернулись гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_5, які в своїх заявах зазначили, що вони працювали на посадах продавців у ФОП ОСОБА_1, отримували заробітну платню в розмірі 5 000,00 грн. щомісяця, трудові угоді із ФОП ОСОБА_1 підписували, однак примірник підписаних угод завжди залишався у ФОП ОСОБА_1

02.02.2018 ГУ ДФС у м. Києві на підставі п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79, п. 82.2 ст. 82 ПК України, п. 2 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та у зв'язку із отриманням інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої найманим особам заробітної плати було прийнято наказ № 1738 про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1, п. 1 якого наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та з питань повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2017. Перевірку наказано провести тривалістю 5 робочих днів з 12.02.2018 по 16.12.2018 в ГУ ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 2.

Вказаний наказ разом із повідомленням № 3756/26-15-42-03-27 від 05.02.2018 про проведення з 12.02.2018 за адресою: АДРЕСА_2 документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та з питань повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2017 були надіслані позивачу рекомендованим листом за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п. 42.4 ст. 42 ПК України).

Пунктом 45.1 ст. 45 ПК України встановлено, що платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцем проживання ФОП ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1.

Таким чином, наказ на проведення перевірки № 1738 від 02.02.2018 та повідомлення № 3756/26-15-42-03-27 від 05.02.2018 були надіслані позивачу за податковою адресою останнього, а, отже, вважають належним чином врученими позивачу.

Повернення поштового відправлення, яке містило наказ на проведення перевірки № 1738 від 02.02.2018 та повідомлення № 3756/26-15-42-03-27 від 05.02.2018, відправнику за закінченням терміну зберігання не спростовує факт належного повідомлення позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

За вказаних обставин суд вважає, що контролюючим органом дотримано вимоги п. 79.2 ст. 79 ПК України як в частині оформлення наказу, так і в частині вручення позивачу у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

При цьому посилання позивача, викладені в письмових поясненнях по справі, на п.п. 78.1.1., 78.1.4. п. 78.1 ст. 78 ПК України як на підставу незаконності дій ГУ ДФС у м. Києві щодо проведення перевірки є декларативними, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 78.1.1., 78.1.4. п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (п. п. 78.1.1);

- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (п. 78.1.4).

Посилаючись на вказані норми позивач зазначає, що обов'язковою передумовою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є неданання платником податків пояснень та їх документального підтвердження на запит податкового органу протягом 15 робочих днів.

Втім, таке твердження позивача не заслуговує на увагу, оскільки в даному випадку податкова позапланова невиїзна перевірка проводилась контролюючим органом на підставі п.п. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78 ПК України, відповідно до якого податковий орган має право на проведення перевірки у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 78.8 ст. 78 ПК України порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.1 ст. 86 ПК України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно із п 86.4 ст. 86 ПК України акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача було складено Акт № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 від 23.02.2018, тобто в межах строку, встановленого п 86.4 ст. 86 ПК України.

23.02.2018 вказаний Акт надсилався на адресу позивача рекомендованим листом, однак повернувся відправнику за закінченням терміну зберігання.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо складання Акту від 23.02.2018 № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 не мають правових підстав для задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

При цьому, суд зазначає, що звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає про порушення відповідачем порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, і як наслідок цього, незаконність прийнятих відповідачем рішень. Втім, в порядку ч. 1 ст. 77 КАС України позивачем не доведено правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо порушення відповідачем порядку та/або строків проведення документальної позапланової виїзної перевірки, результати якої оформлені Актом перевірки № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 від 23.02.2018.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування прийнятих відповідачем:

1) рішення від 06.04.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 103 763,69 грн.;

2) рішення від 06.04.2018 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 5 950,00 грн. за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування";

3) податкового повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір із штрафними санкціями на суму 8 743,13 грн.;

4) податкового повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 98 937,54 грн.;

5) податкового повідомлення-рішення від 06.04.2018 № , яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у вигляді штрафних санкцій на суму 510,00 грн.;

6) вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.04.2018 № Ф-56 зі сплати єдиного соціального внеску на суму 207 527,37 грн., винесену на підставі акта документальної перевірки № 979/26-15-42-03-30-НОМЕР_1 від 23.02.2018 ГУ ДФС у м. Києві.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом не є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати не підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко