Справа № 1.380.2019.000053
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.000053
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Харіва М.Ю.

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Пилявки Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

04.01.2019 до суду надійшов позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії за період роботи з 01.02.2016 по 01.10.2018;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму неотриманої пенсії за період з 01.02.2016 по 01.10.2018 з урахуванням усіх перерахунків та індексацій відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.09.2014 та отримує пенсію за віком. Позивач зазначила, що вона є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 13.08.2018. Починаючи з 2016 року позивач тимчасово перебувала за межами України, однак з лютого 2016 року виплату пенсії позивачу припинено. Поновлено виплату лише з жовтня 2018 року. 01.11.2018 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а також, на Урядову гарячу лінію, з метою з'ясування причин виникнення заборгованості та строків її виплати. У відповідь орган Пенсійного фонду повідомив, що відповідно до Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальної допомоги національним оператором поштового зв'язку, якщо пенсіонер з якихось причин не може особисто поновити заяву про отримання грошей і не отримує призначену пенсію протягом шести місяців поспіль, виплата пенсії припиняється. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Позивач вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення пенсійних виплат та його бездіяльність щодо невиплати, а також не проведення нарахування пенсії позивачу за минулий час, а саме за період з лютого 2016 року по вересень 2018 року протиправними.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що виплата пенсії ОСОБА_4 проводилася через відділення поштового зв'язку. В період з лютого 2016 року по червень 2016 року пенсія нараховувалася, проте виплату не проведено у зв'язку з поверненням коштів відділенням поштового зв'язку. Відповідач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється серед іншого, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на підставі заяви позивача від 13.08.2018 та рішенням Комісії від 20.08.2018 №10 винесено 26.08.2018 розпорядження за №135746 про поновлення виплати пенсії. Водночас, щодо нарахування пенсії за період з липня 2016 року, за 2017 рік, січень-серпень 2018 року відсутні, оскільки нарахування за ці періоди не проводилося у зв'язку з відсутністю підстав.

05.03.2019 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що доказів в обґрунтування законності підстав для припинення виплати та нарахування пенсії позивачу відповідач не надав, жодного посилання на рішення, яким припинено нарахування відповідач не навів.

Ухвалою від 09.01.2019 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 28.01.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.

06.03.2019 позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії за період з 01.02.2016 по 01.10.2018;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму неотриманої пенсії за період з 01.02.2016 по 01.10.2018 та здійснити компенсацію ОСОБА_3 втрати частини доходів за період з 01.02.2016 по 01.10.2018, у зв'язку із порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат».

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 01.09.2014 та отримує пенсію за віком, що підтверджується копіями розпорядження від 23.09.2014 № 135746 та від 28.08.2018 року № 135746.

Також, суд встановив, що ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 13.08.2018.

Позивач стверджує, що з початку 2016 року вона перебувала за межами України.

Надалі, з лютого 2016 року виплату пенсії позивачу припинено. Поновлено виплату лише з жовтня 2018 року.

З метою з'ясування причин виникнення заборгованості та строків її виплати 01.11.2018 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на Урядову гарячу лінію, а також, 10.12.2018 позивач повторно звернулась до Бродівського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області.

Листом від 01.11.2018 Бродівський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУ ПФ України у Львівській області повідомив, що відповідно до Інструкції про виплату та доставку пенсій, соціальної допомоги національним оператором поштового зв'язку, якщо пенсіонер з якихось причин не може особисто поновити заяву про отримання грошей і не отримує призначену пенсію протягом шести місяців поспіль, виплата пенсії припиняється. Для відновлення виплати пенсіонерові потрібно звернутися з заявою про поновлення виплат в органи Пенсійного фонду. Також, повідомлено, що рішенням Комісії про призначення (відновлення) та відмову у призначенні (відновленні) соціальних виплат при Бродівській державній районній адміністрації від 28.08.2018 року № 10 позивачу та її чоловіку призначено виплату пенсії з дати звернення, а саме, з 13.08.2018.

Крім того, листом від 12.11.2018 № 3965/4674/с-92/02.14-15 Бродівський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУ ПФ України у Львівській області, посилаючись на п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016» зазначив, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Водночас, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. А тому, виплата пенсії позивачу проведено в жовтні за жовтень 2018 року.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулась із відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 вказаного Закону.

08.06.2016 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Згідно з пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14.10.2010.

Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

У зазначеному рішенні Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Системний аналіз положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», дає підстави стверджувати, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст.49 вказаного Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 805/402/18.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що з долученої до матеріалів справи копії виписки з протоколу № 9 вбачається, що виплату пенсії ОСОБА_3 припинено 15.08.2016 на підставі рішення комісії з розгляду заяв з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям при Бродівській районній державній адміністрації.

Проте, суд встановив, що пенсійний орган рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу з підстави неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, не приймав.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії позивачу з 01.01.2016 по 01.10.2018, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії за період з 01.02.2016 по 01.10.2018, а також зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму неотриманої пенсії з 01.02.2016 по 01.10.2018 необхідно задовольнити.

Також, суд вважає за необхідне наголосити, що відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих соціальних виплат не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов'язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних йому сум соціальних виплат.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Щодо позовних вимог про здійснення компенсації ОСОБА_3 втрати частини доходів за період з 01.02.2016 по 01.10.2018 суд зазначає, що питання, пов'язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у зазначеному Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Схожі за змістом норми наведені і в пп.2,3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Також, суд зауважує, що згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, компенсація повинна бути нарахована позивачу одночасно з виплатою пенсії за минулий період та виплачена в місяці, в якому здійснилася виплата пенсії.

Із системного аналізу наведених норм права, а також з урахуванням того, що за період з 01.02.2016 по 01.10.2018 пенсію позивач не нараховував та не виплачував, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно нарахувати компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 708,4 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-73, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея 10, м. Львів, 79016, щодо невиплати ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1 пенсії за період з 01.02.2016 по 01.10.2018.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея 10, м. Львів, 79016, нарахувати та виплатити ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1 суму неотриманої пенсії за період з 01.02.2016 по 01.10.2018 та здійснити компенсацію ОСОБА_3 втрати частини доходів за період з 01.02.2016 по 01.10.2018 у зв'язку із порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея 10, м. Львів, 79016, за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2, місце реєстрації: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано на рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене та підписане 08.04.2019.

Суддя А.Г. Гулик