Справа № 1640/3210/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Супрун Є.Б.

03 квітня 2019 р. Справа № 1640/3210/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

13.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить зобов'язати відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (подалі пенсійний орган, ГУ ПФУ в Полтавській області) нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів за період з 03.08.2014 року по 01.08.2018 року із виплаченої різниці пенсії у розмірі 6.662,75 грн та за період з 12.09.2016 року по 01.09.2018 року із різниці виплаченої пенсії у розмірі 3.573,40 грн згідно з ч. 2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визнавши бездіяльність відповідача в частині нездійснення нарахування вказаних сум протиправною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв'язку із несвоєчасною виплатою пенсії на підставі судового рішення, оскільки тривале не нарахування пенсії за минулі періоди сталося з вини відповідача.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1, у відзиві на адміністративний позов, пенсійний орган зазначає, що рішення суду щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу було виконано у добровільному порядку, після набрання ним законної сили. Нараховані кошти були виплачені позивачу у період менший за один календарний місяць. Отже підстави для виплати компенсації відсутні.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2018 року у задоволенні вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що оскільки усі нараховані позивачу кошти були виплачені вчасно, то підстави для виплати компенсації відсутні.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить його скасувати та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.

Аргументи наведені в обґрунтування вимог апеляційної скарги фактично аналогічні доводам, викладеним позивачем в позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач підтримав раніш займану позицію.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 року у справі № 816/521/18, що набрала законної сили 18.06.2018 року, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Полтавській області.

Судовим рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області, зокрема, зобовязано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 03.08.2014 року по 01.06.2015 року, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Також, ГУ ПФУ в Полтавській області зобовязано здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 12.09.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

На виконання означеного судового рішення пенсійним органом проведений перерахунок пенсії позивача за період з 03.08.2014 року по 31.05.2015 року. Сума доплати за даний період склала 6.662,75 грн, яка була виплачена позивачу 06.08.2018 року. Також був зроблений перерахунок пенсії позивача за період з 12.09.2014 року по 31.12.2017 року. Сума доплати склала 3.573,40 грн, яка зарахована на особистий рахунок позивача 05.09.2018 року.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що згідно із ст. 1 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (подалі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (подалі Порядок) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постанові від 19.12.2011 року (справа № 6-58цс11).

Отже, відповідно до зазначених норм права, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту ІСЦ (індекс споживчих цін) у відсотках для визначення суми компенсації.

ІСЦ для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних ІСЦ за період невиплати грошового доходу. ІСЦ у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є порушення норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді і вирішення справи допущені порушення норм матеріального права, суд скасовує судове рішення та приймає нове судове рішення про задоволення вимог позивача.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечень на неї висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно здійснює розподіл судових витрат.

При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі (ч. 1 ст. 139 КАС України).

За таких обставин, з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, понесені ним при зверненні до адміністративного суду із даним позовом, відповідно до квитанції № 0.0..1 від 24.09.2018 року /а.с. 3/.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 03 серпня 2014 року по 01 серпня 2018 року із виплаченої різниці пенсії у розмірі 6.662,72 грн та за період з 12 вересня 2016 року по 01 вересня 2018 року із різниці виплаченої пенсії у розмірі 3.573,40 грн.

Зобовязати ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 03 серпня 2014 року по 01 серпня 2018 року із виплаченої різниці пенсії у розмірі 6.662,72 грн та за період з 12 вересня 2016 року по 01 вересня 2018 року із різниці виплаченої пенсії у розмірі 3.573,40 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6