Справа № 620/609/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/609/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) 25.02.2019 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулась до суду з адміністративним позовом до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (далі - відповідач), у якому, з рахуванням уточненої позовної заяви, просить:

- визнати незаконним рішення відповідача від 12.02.2019 №390-18/VII у частині відмови їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання їй, у порядку норм статті 118 Земельного кодексу України, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на території Плисківської об'єднаної територіальної громади Борзнянського району Чернігівської області, у відповідності до графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що законодавством України передбачена можливість набувати громадянами України у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких, у тому числі, відносяться несільськогосподарські угіддя. При цьому, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність має бути мотивована та відповідати положенням статті 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою від 13.03.2019 відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі (з урахуванням наданих уточнень) та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, у судове засіданні не прибув, надіслав відзив на позов у якому просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову та зазначив, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, не є окремою земельною ділянкою (не має кадастрового номеру) та не є окремим об'єктом нерухового майна (не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав). Водночас, така земельна ділянка є частиною іншої земельної ділянки, яка зареєстрована у базі даних Державного земельного кадастру, та має загальну площу 30,5612 га і цільове призначення останньої «для ведення фермерського господарства», а не для «ведення особистого селянського господарства», як зазначає ОСОБА_2

Враховуючи наведене, зазначив, що місце розташування бажаної для позивача земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, з урахуванням таких обставин.

Судом встановлено, що 14.01.2019 ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Плисківської об'єднаної територіальної громади Борзнянського району Чернігівської області для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га (а.с. 10).

Рішенням Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 12.02.2019 №390-18/VII позивачу відмовлено у наданні дозволу (а.с. 44).

При цьому, як вбачається зі змісту вказаного рішення, відмова мотивована тим, що Плисківська сільська рада перебуває в процесі державної реєстрації прав власності на земельні ділянки, які передані на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 21.12.28/14-18 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 21.12.2018.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_2 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин другої та третьої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини третьої статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з положеннями статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частин другої та третьої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу місцевого самоврядування, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передає у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічні підстави для відмови у наданні вищевказаного дозволу закріплені у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України

Виходячи с аналізу зазначених норм, будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства. Відповідний орган може відмовити у наданні дозволу тільки з підстав, зазначених у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України. Перелік підстав є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, як вбачається зі змісту рішення відповідача від 12.02.2019 №390-18/VII, позивачу відмовлено у наданні дозволу, оскільки Плисківська сільська рада перебуває в процесі державної реєстрації прав власності на земельні ділянки, які передані на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» від 21.12.28/14-18 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 21.12.2018 (а.с. 44), що не відповідає положенням частини сьомої статті 118 та статті 123 Земельного кодексу України.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач під час винесення оскаржуваного рішення порушив вимоги статей 118, 122 та 123 Земельного кодексу України, тобто вийшов за межі своїх повноважень, оскільки право відступати від Земельного кодексу України та інших правових норм органам місцевого самоврядування не надано.

При цьому, посилання представника відповідача у відзиві на невідповідність місця розташування спірного об'єкта вимогам законів, оскільки спірна земельна ділянка є частиною іншої земельної ділянки з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства», суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Як вбачається зі змісту рішення Плисківської сільської ради від 12.02.2019 №390-18/VII, наведені у відзиві обставини не були підставою для відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тому, в силу вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач не може на них посилатися.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Позивачем у заяві про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено всі необхідні дані та обґрунтовано своє бажання реалізувати право на безоплатне отримання земельної ділянки. Згідно додатку до заяви додано усі необхідні документи, у тому числі й графічні матеріали, на яких визначено територію в межах населеного пункту, де позивач бажав отримати земельну ділянку для реалізації своїх конституційних прав.

Таким чином, орган місцевого самоврядування діяв не на підставі, не у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, прийняв рішення необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з порушенням принципу рівності громадян перед законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідач не довів правомірності своїх дій при прийнятті рішення, суд вважає вимогу позивача про визнання незаконним рішення відповідача від 12.02.2019 №390-18/VII у частині відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області обґрунтованою, тому її належить задовольнити.

Відповідно до пункту 2.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011 за наслідками розгляду справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо оскарження (визнання незаконними) прийнятих ними актів з питань, пов'язаних з наданням земельних ділянок у власність чи в користування суб'єктам господарської діяльності (про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи в користування, у продажу земельної ділянки, у наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд залежно від характеру спору може зобов'язати названі органи виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства, зокрема розглянути в установленому для даного органу порядку питання, яке стосується предмета спору.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене, положення частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, та те, що повноваження щодо перевірки відповідності місця розташування земельної ділянки вимогам законів належить виключно до компетенції Плисківської сільської ради, суд вважає на необхідне позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 14.01.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га на території Плисківської об'єднаної територіальної громади Борзнянького району Чернігівської області, та вирішити питання, щодо якого звернулась позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (, вул. Незалежності, 33, с. Плиски, Борзнянський район, Чернігівська область, 16453) про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області від 12.02.2019 №390-18/VII ''Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Плисківської сільської ради'' у частині, що стосується ОСОБА_2.

Зобов'язати Плисківську сільську раду Борзнянського району Чернігівської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 14.01.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, на території Плисківської об'єднаної територіальної громади Борзнянського району Чернігівської області.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2019 року.

Суддя С.В. Бородавкіна