Справа № 761/43596/18
Суддя: Притула Н. Г.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/116/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною постанови та скасування її,-

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним адміністративним позовом.

У вимогах позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову від 30.10.2018 №12/42-04 про накладення адміністративного стягнення винесену заступником начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_2.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що рішенням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 26.09.2018 року застосовано відносно ПАТ «Черкасиобленерго» штрафні санкції та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ПАТ «Черкасиобленерго» подало скаргу до вищестоящого органу доходів і зборів - Державної фіскальної служби України та про це повідомили відповідача.

Крім того, 07.11.2018 року ПАТ «Черкасиобленерго» подало адміністративний позов з вимогою про скасування зазначеного рішення.

Як зазначає позивач, ігноруючи зазначене вище та не очікуючи наслідків оскарження, уповноважена особа відповідача розглянувши протокол від 17.10.2018 року №12/142-04 і додані до нього матеріали справи про адміністративне правопорушення винесла постанову №12/42-04 про накладення на позивача, яка працює головним бухгалтером ПАТ «Черкасиобленерго» адміністративного штрафу у сумі 2040,00 грн., у зв'язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.165-1 КУпАП та порушення п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Зі змісту постанови вбачається, що порушення встановлене на підставі єдиного документу рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 26.09.2018 року, яке на момент винесення постанови було оскаржене.

Позивач у позовній заяві зауважує, що зазначене не було враховане при постановленні оспорюваної постанови, що призвело до передчасних та не об'єктивних результатів розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Порушення про яке зазначено в постанові полягає в тому, що несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування була в липні-вересні 2018 року. Адміністративне стягнення було застосоване в жовтні 2018 року. Позивач зазначає, що строк притягнення до адміністративної відповідальності у відповідності до положень статті 38 КУпАП на момент притягнення до адміністративної відповідальності закінчився.

Так як справа розглядалась в порядку спрощеного провадження сторони в судове засідання не викликались.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі та копії матеріалів позовної заяви з додатками відповідач отримав лише 21.01.2019 року.

Відповідач своїм правом не скористався, відзив до суду не направив.

Від сторін не надходило клопотання про слухання справи з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог за наступних підстав.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 61 Конституції України визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Судом встановлено, що 26.09.2018 року заступник начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби ОСОБА_3 прийняв рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за яким на підставі ч.10 та п.2 ч.11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вирішено застосувати до ПАТ «Черкасиобленерго» штраф у розмірі 232 158,59 грн. за період з 21.07.2018 до 05.09.2018 року та нараховано пеню у розмірі 18 284,59 грн.

17 жовтня 2018 року головним державним ревізором-інспектором Ніконовою О.А. складено протокол №12/42-04 в якому зазначено, що ОСОБА_5, головний бухгалтер ПАТ «Черкасиобленерго» вчинив дії щодо несвоєчасної сплати (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.07.2018 по 05.09.2018, чим порушено п.1 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.165-1 КУпАП.

Як вбачається, протокол не підписаний ОСОБА_5, відсутні відмітки що вона відмовилася від його підпису.

Також в протоколі зазначено, що особу повідомлено про розгляд адміністративної справи 25.10.2018 року у приміщенні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - м.Київ, вул.Дегтярівська.11-Г каб.305 о 14.00 год.

30 жовтня 2018 року заступник начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 на підставі зазначеного протоколу та рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 26.09.2018 року виніс постанову якою притягнув ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.165-1 КУпАП та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040,00 грн.

В цей же день ОСОБА_1 отримала постанову, що підтверджується її підписом.

Частина 4 статті 165-1 КУпАП передбачає відповідальність за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі більше трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.10 №2464-VI, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначений статтею 9 Закону №2464-VI.

Абзац перший частини сьомої цієї статті передбачає, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Підставою для винесення відповідачем рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є сплата позивачем єдиного внеску за період з 21 липня 2018 року по 05 вересня 2018 року з порушенням строків встановлених чинним законодавством України.

Вказане рішення стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Водночас з тексту рішення не вбачається, яку суму єдиного внеску невчасно було сплачено так як частина 4 статті 165-1 КУпАП передбачає несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі більше трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Хоча позивач не зазначала вказану підставу для звернення до суду з позовом, проте суд вважає за можливе вийти за межі заявлених вимог на підставі ч.2 ст.9 КАС України.

Стаття 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (стаття 280 КУпАП).

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України» (RYSOVSKYY v. UKRAINE), в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували правомірність прийняття ним спірної постанови, зокрема в частині щодо дотримання відповідної процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності та підстав притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідачем не доведено врахування при винесенні спірної постанови про адміністративне стягнення характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, зокрема взагалі наявності вини позивача, майнового стану, обставин, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, як таке чітко визначено статтею 280 КУпАП.

Водночас, у відповідності до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно бути обґрунтованим, тож у жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Разом з тим, в рішенні від 31.07.2008 р. по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому, суд, приходить до висновку, що вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.165-1 КУпАП не підтверджується наданими суду доказами, крім постанови про адміністративне правопорушення, складеної відповідачем.

Позивач в позові зазначала, що при вирішенні питання про притягнення її до адміністративної відповідальності не були враховані положення ст.38 КУпАП щодо строків притягнення до адміністративної відповідальності. Проте так як суду не надано доказів в яких сумах не було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та дати такої сплати (коли були усунуті порушення), суд позбавлений можливості встановити такі обставини.

Згідно положень ст.286 КАС України враховуючи, що в судовому засіданні відповідачем не доведено правомірності винесення постанови, суд вважає за можливе скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 247, 251, 252, 280, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 73, 74, 77, 241, 242, 296 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною постанови та скасування її - задовольнити.

Скасувати постанову №12/42-04 від 30 жовтня 2018 року Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.165-1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.165-1 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання його копії безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула