Справа № 620/4007/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4007/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Бєлової Л.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року (м. Чернігів, дата виготовлення повного тексту 11.02.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому просила суд: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12997-17 від 08.11.2018 в розмірі 15 819,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в 2001 році але за її заявою від 07.11.2012 право на заняття адвокатською діяльністю було зупинене, про що до Єдиного реєстру адвокатів України 23.11.2016 внесені відповідні відомості. У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до податкового органу із заявою про зняття її з обліку та з обліку платника єдиного внеску на підставі п. 1 частини третьої ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Оскільки з моменту зупинення права на заняття адвокатською діяльністю позивач не мала права здійснювати адвокатську діяльність, а отже і не отримувала прибутку та зважаючи на те, що нею було подано заяву до податкового органу про зняття її з обліку, позивач вважає, що податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

У відзиві на позовну заяву відповідачем вказано, що ОСОБА_2 є адвокатом з 30.03.2001 та з 27.06.2012 перебуває на обліку в Чернігівській об'єднаній податковій інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. З 23.01.2017 змінено стан на «прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру). Проте, на сьогодні відомості щодо зняття з обліку, припинення діяльності відсутні.

У відповіді на відзив позивачем вказано, що її стан як платника податків змінено 23.01.2017, проте заяву про зняття її з обліку вона подала в грудні 2016 року, про що свідчить штамп про отримання заяви.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12997-17 від 08.11.2018 в розмірі 15 819,54 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, апелянт вказує на те, що у відповідності до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності щодо припинення або зупинення або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної на іншу.

При цьому, згідно абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в редакції до 01.01.2018 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік до 01 травня наступного року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що 16.12.2016 останньою подано заяви за формою №7-ЄСВ та №8-ОПП, однак відповідачем не завершено процедуру зняття її з обліку як платника єдиного внеску.

При цьому, обов'язковими умовами для сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є провадження адвокатської діяльності та отримання доходу.

Оскільки з 07.11.2012 позивач не займалась адвокатською діяльністю, тому не могла отримувати доходи, оскільки таке право було зупинене, тому відсутній обов'язок сплати єдиного внеску.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України 30.04.2001 отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 218, що видано Чернігівською обласною КДКА (а.с. 16).

Згідно вказаного витягу, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 зупинене з 23.11.2016 на підставі її заяви на підставі п. 1 частини першої ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

16.12.2016 позивач звернулась до податкового органу із заявами форми 7-ЄСВ та 8-ОПП про зняття з обліку платника єдиного внеску та про ліквідацію або реорганізацію платника податків з підстав п. 1 частини першої ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (а.с. 20-21).

У подальшому, Головним управлінням державної фіскальної служби у Чернігівській області 08.11.2018 сформовано та направлено ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12997-17 з єдиного внеску в сумі 15819,54 грн (а.с. 15).

Вказане стало підставою для звернення з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не доведено правомірності винесення податкової вимоги, а як наслідок необхідності її скасування, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Згідно п.5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

В силу вимог п. 1 частини першої ст. 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

При цьому, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 частина третя ст.31 Закону № 5076-VI).

За правилами частин п'ятої та шостої вказаної статті протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв'язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з'їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв'язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Тобто, поняття «зупинення» та «припинення» адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 05.11.2018 (справа №820/1538/17).

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 зупинено за п. 1 частини першої ст. 31 Закону № 5076-VI з 23.11.2016 на підставі заяви позивача (а.с. 16).

Крім того, як свідчать матеріали справи, з 23.11.2016 позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності.

У подальшому, 16.12.2016 позивачем подано до податкового органу заяви форми 7-ЄСВ та 8-ОПП про зняття з обліку платника єдиного внеску та про ліквідацію або реорганізацію платника податків з підстав п. 1 частини першої ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (а.с. 20-21).

Згідно п. 11.22 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин та подання заяви від 16.12.2016) фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та/або поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП; довідки за формою №4-ОПП та інших документів, що видаються контролюючими органами платнику податків і підлягають поверненню до контролюючого органу.

Разом з тим, у своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на п.11.18 такого Порядку (у редакції, що діє з 26.07.2018) відповідно до якого фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою № 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою № 6-ОПП. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу.

Однак, на момент звернення позивача до податкового органу із заявами, чинним законодавством не було врегульовано питання сплати грошових зобов'язань самозайнятою особою у разі зупинення останньою такої діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що податковим органом жодним чином не було відреаговано на заяви позивача від 16.12.2016, які були беззаперечно прийняті контролюючим органом 16.12.2016, та жодного рішення про зняття з обліку як платника єдиного внеску та ліквідацію позивача як платника податків згідно поданих заяв матеріали справи також не містять.

Відтак, оскільки з 23.11.2016 позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, вказане свідчить про відсутність обов'язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 229, 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 05.04.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

СуддіВ.О. Аліменко

Л.В. Бєлова