Справа № 160/9407/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2019 року Справа № 160/9407/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач звернулася до адміністративного суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років їй; зобов'язати відповідача перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років їй, починаючи з 07.10.2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, врахуванням понаднормативного стажу роботи відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона до липня 1995 року проживала у м.Кривому Розі та отримувала пенсію за вислугу років, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку із чим виплату пенсії було припинено. У серпні 2018 року представником позивача за довіреністю - ОСОБА_2 було подано заяву до відповідача про перерахунок та поновлення виплати пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому, дитині війни, здійснити запит пенсійної справи, інших недостатніх для поновлення виплати пенсії документів, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017 року відповідно до пенсійної реформи. Проте, листом №924/03.15/12 від 17.08.2018 року відповідачем у поновленні виплати пенсії було відмовлено. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення їй виплати пенсій за віком, а тому вона звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зазначає, що позивачу з 1995 року була припинена виплата пенсії, яка була призначена за Законом України «Про пенсійне забезпечення», отже, позивач була обізнана про рішення щодо припинення їй виплати пенсії, тому перебіг строку позовної давності для оскарження дій суб'єкта владних повноважень почався з 1995 року. Необґрунтованими відповідач вважає і доводи позивача щодо відновлення отримання пенсії з 07.10.2009 року, враховуючи, що з 2009 року позивач мав можливість вирішити питання щодо відновлення (призначення) пенсії як громадянці України, проте вона не скористалась цим правом.
Щодо позовної вимоги про зобов'язання здійснити перерахунок та поновлення виплати пенсії, відповідач зазначає, що згідно з п.1.5. Порядку №22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером (опікуном, піклувальником) особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Органи Пенсійного фонду України розглядають питання поновлення та виплати пенсії за наявності: особисто поданої пенсіонером (опікуном, піклувальником) заяви, архівної пенсійної справи, а також інших додатково наданих документів. Проте, у серпні 2018 року засобами поштового зв'язку до відповідача надійшла заява позивача про поновлення виплати пенсії, до якої було долучено документи, а саме, заява за підписом довіреної особи ОСОБА_2, копія довіреності, копія закордонного паспорту позивача, копія картки платника податків. За результатом розгляду заяви позивача, відповідачем рішення не приймалось, оскільки позивачем не було дотримано Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону №1058-IV.
Також відповідач наголошує, що у 1995 році позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, у зв'язку з чим, в порядку ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивачу була виплачена пенсія за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон, отже, у зв'язку із припиненням виплати, позивач, як отримувач пенсії, була знята з обліку, пенсійна справа була передана в архів у 1995 році, та органам Пенсійного фонду України не передавалась, тому в електронній базі одержувачів пенсії її не було.
Відповідач зазначає, що у нього були відсутні правові підстави та можливість поновити виплату пенсії позивачу, у зв'язку із відсутністю пенсійної справи, а також, враховуючи, що при зверненні позивачем не було долучено жодного документа про наявний стаж і про розмір заробітної плати, які необхідні для здійснення розрахунку розміру пенсії відповідно до приписів Закону №1058-IV. Отже, відповідач вважає, що вказані факти виключають неправомірність дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, та свідчать про передчасність позовних вимог, тому враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у письмовому відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що до липня 1995 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала у АДРЕСА_1 та отримувала пенсію за вислугу років, потім виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку із чим виплату пенсії було припинено.
08.08.2018 року представник позивача за довіреністю - ОСОБА_2 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області через Покровський відділ обслуговування громадян в м.Кривому Розі (сервісний центр) із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за вислугу років з 07.10.2009 року, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому, дитині війни, здійснити запит пенсійної справи, інших недостатніх для поновлення виплати пенсії документів, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017 року, відповідно до пенсійної реформи України (а.с.9).
Листом №924/03.15/12 від 17.08.2018 року відповідачем у поновленні виплати пенсії було відмовлено. В обґрунтування відмови управлінням зазначено, що відповідно до п.1.1 Порядку №22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто, відповідно до п.2.9 зазначеного Порядку, особа, яка звертається за пенсією повинна пред'явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації). Враховуючи, що відсутні документи, що засвідчують факт проживання ОСОБА_1 на території України та відсутня інформація щодо призначення будь-якого виду пенсії на території України, тому для поновлення виплати пенсії за вислугу років немає законних підстав (а.с.8).
Позивач вважає протиправну бездіяльність Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо не поновлення пенсії за віком.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що з 1994 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З 1995 року виплата цієї пенсії була припинена у зв'язку із оформленням документів на постійне місце проживання позивача за кордоном, а пенсійна справа ОСОБА_1 передана в архів, у зв'язку із виїздом позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058-ІV було передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
В силу ст.51 цього Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.
Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнано не конституційними положення п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058-IV та другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які втратили силу з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону №1058-ІV, виникли підстави щодо поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Отже, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року (справа №523/5348/17).

Щодо посилання відповідачем про недотримання представником позивача при зверненні порядку поновлення виплати раніше призначеної пенсії, суд зазначає наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 156611846 (далі - Порядок №22-1) регулюються порядок поновлення раніше призначеної пенсії.

Так, згідно із п.1.5. Порядку №22-1, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

При цьому, п.2.9 Порядку №22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника і підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території Україні якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини. Ці документи виготовляються і оформляються відповідно до положень, що затверджуються Кабінетом Міністрів України на підставі рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації.

Судом встановлено, що не заперечується відповідачем, що при зверненні до відповідача, представником за довіреністю було надано копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1, який було видано 01.06.2010 року, строком дії до 01.06.2020 року (а.с.19).

Отже, судом встановлено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 на день подання до відповідача, та на даний час є дійсним.

Суд критично ставиться до посилання відповідачем щодо неможливості поновлення пенсійних виплат позивачу, враховуючи, що пенсійну справу ОСОБА_1 було передано до архіву, у зв'язку із від'їздом на постійне місце проживання за кордон, оскільки пенсійний орган не може посилатися на перебування в архіві пенсійної справи як на підставу для відмови, отже такі підстави щодо відмови у перерахунку пенсії та поновленні її виплати - відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача перерахувати розмір та поновити позивачу виплату пенсії за вислугу років, починаючи з 07.10.2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни, з урахуванням понаднормативного стажу роботи відповідно до ч.1 ст.28 Закону №1058-IV, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст.28 Закону №1058-IV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

З 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до п.4-1 Прикінцевих положень Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу. Збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Згідно із ст.ст.1, 2, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у тому числі пенсій, у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу, які виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Відповідно до ст.ст.2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. №1282-ХІІ в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%, пенсія підлягає обов'язковій індексації.

Частиною 2 ст.49 Закону №1058-IV передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе лише зобов'язати відповідача перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років позивачу, починаючи з 08.08.2018 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, що відповідає матеріалам справи.

Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу саме з моменту набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25рп/2009, тобто з 7 жовтня 2009 року, оскільки, як встановлено з матеріалів справи, з 1995 року позивач не отримувала призначену пенсію з підстав виїзду та проживання за кордоном. Щодо поновлення пенсії, позивач зобов'язана була подати заяву до відповідного управління Пенсійного фонду України, що є підставою для відповідача для вирішення питання відповідно до поданої заяви.

При цьому слід зауважити, що поновлення права на виплату пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов'язаних з поновленням виплати, серед яких подання заяви про поновлення виплати з дотриманням строків звернення, наявність документів, які підтверджують факт призначення пенсії, припинення її виплати чи право на поновлення її виплати.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №723/2676/14-а, а відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішеннями Верховного Суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 через свого представника за довіреністю, подала відповідну заяву про поновлення пенсії саме 08.08.2018 року, тому поновлення призначеної пенсії позивачу підлягає не з дати ухвалення вищенаведеного рішення Конституційного Суду України, а з дати звернення до відповідача із заявою про поновлення раніше призначеної пенсії, тобто з 08.08.2018 року.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити даний позов ОСОБА_1 частково з викладених вище підстав.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в сумі 352,40 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 262, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1, починаючи з 08.08.2018 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Присудити з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 352,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.