Справа № 760/3215/17
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2018-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/772/18
у справі №760/3215/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

за участю секретаря - Каліщук М.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 4 роти 3 батальйону лейтенанта поліції Ганзюк Є.С.про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

16.02.2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати дії інспектора 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ганзюк Є.С. щодо складання постанови від 05.02.2017 серія АР №858818 протиправними, а вказану постанову, якою на нього накладено адміністративне стягнення - скасувати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.02.2017 об 11.50 він керував автомобілем «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Микільсько-Слобідська 1-А в м. Києві, та був зупинений уповноваженими посадовими особами патрульної поліції з підстав порушення ним вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах» та п.п. 2.1 та 2.4 Правил дорожнього руху, а саме, у зв'язку з тим, що він здійснив поворот ліворуч зі смуги, де дозволено напрямок прямо, і не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В наступному на місці зупинки відповідачем було винесено оскаржувану постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Зазначене рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень, він вважає незаконним, вказуючи на те, що випадки, у яких працівник поліції має право витребовувати, а водій зобов'язаний надати страховий поліс мають прямо передбачатись законом, що передбачено положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух». Спеціальним законом, яким такі випадки передбачені є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який у п. 21.2 ст. 21 передбачає, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Оскільки він не порушував правил дорожнього руху і протокол про адміністративне правопорушення відносно нього не складався, і крім цього, він не був учасником дорожньо-транспортної пригоди, відповідач не мав права вимагати від нього пред'явлення страхового полісу, а тому адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП накладене на нього відповідачем незаконно.

Позивач в судове засідання не прибув, про місце, дату і час судового засідання повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, відповідач інспектор патрульної поліції Ганзюк Є.С. в судове засідання не з'явилися, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представником відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції надано відзив, у якому останній просить відмовити в задоволенні позову, вказує, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення винесена відповідачем з дотриманням вимог закону, факт правопорушення а саме, непред'явлення на вимогу інспектора патрульної поліції Ганзюка Є.С. полісу страхування визнається самим позивачем, а Управління патрульної поліції не є належним відповідачем, оскільки прав позивача не порушувало, а розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення відповідної постанови у даному випадку віднесено до повноважень інспектора.

З огляду на наявність даних про належне повідомлення учасників справи про дату і час судового засідання, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи у їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, оскільки за наведених обставин неявка учасників справи відповідно до вимог ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2017 інспектором 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ганзюк Є.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №858818, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425, 00 грн..

Відповідно до змісту вказаної постанови сутність адміністративного правопорушення допущеного ОСОБА_1 полягає у тому, що він 05.02.2017 об 11.50, керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1, по вулиці Микільсько-Слобідська 1-А в м. Києві, п здійснив поворот ліворуч зі смуги, де дозволено напрямок прямо, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», та при перевірці документів не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.1 та 2.4 Правил дорожнього руху.

Розглядаючи питання щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо складання оскаржуваної постанови, судом встановлено наступне.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення встановлений розділом IV КУпАП.

Положеннями КУпАП визначено органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, підвідомчість справ про адміністративні правопорушення, порядок їх розгляду.

Пунктами 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено склад адміністративного правопорушення, об'єктивна сторона якого полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

За ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені частинами першою, другою і четвертою статті 126 покладено на органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у пунктах 1-2 розділу ІV передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Таким чином, з урахуванням вище приведених норм права вбачається, що відповідач інспектор патрульної поліції Ганзюк Є.С. як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

А тому, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем при складанні оскаржуваної постанови відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП не було вчинено дій, які порушують вищевказані норми законодавства, у зв'язку з чим вимоги позивача про визнання дій інспектора протиправними є безпідставними, а позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Окрім цього, враховуючи, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови за результатами її розгляду законом віднесено до повноважень відповідача інспектора патрульної поліції Ганзюка Є.С., належить відмовити в задоволенні позову до відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві, оскільки останнє жодним чином права позивача не порушувало.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови, у вину позивача ставиться порушення п.п. а) п. 2.4 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до п.п. а) п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Пунктом 2.1 ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, окрім іншого, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач, як уповноважена особа підрозділу Національної поліції на яку покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, мав право вимагати у позивача пред'явлення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів лише у встановлених законом випадках.

Питанняобов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» п.21.2 ст. 21 якого, і передбачені випадки, при яких інспектор поліції має право вимагати, а водій зобов'язаний надати страховий поліс.

Так, п. 21.2 ст. 21 вищезазначеного Закону встановлено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Отже, з наведеного слідує, що законодавством встановлено вичерпні випадки, коли інспектор поліції має право вимагати у водія пред'явлення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серед яких складення протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не складався протокол про адміністративне правопорушення та не оформлювались матеріали дорожньо-транспортної пригоди.

При таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога відповідача пред'явити поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була незаконною, а тому відмова позивача виконати дану вимогу поліцейського була обґрунтованою, і не може вставитись у вину вчинення адміністративного правопорушення, виходячи з положень ст. 9 КУпАП, якою передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

В силу положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження законності його дій при висуненні позивачу вимоги пред'явити поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що є підставою для скасування постанови АР № 858818 від 05.02.2017, закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення та задоволенню позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 126, 222, 251, 252, 254, 256, 268, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 4-5, 7-10, 72-78, 19, 241-244, 286, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2/ до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції /03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9/, інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 4 роти 3 батальйону лейтенанта поліції Ганзюк Є.С./03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9/ про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 858818 від 05.02.2017, винесену інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції 4 роти 3 батальйону лейтенанта поліції Ганзюк Є.С., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позово залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Суддя В.В. Лазаренко