Справа № 280/633/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 квітня 2019 року Справа № 280/633/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, )
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Міністерства оборони України (надалі - відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві та статей 16 - 16-3 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;
- стягнути з Міністерства оборони України () на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно ст.16 - 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у сумі: 1624,00грн. х 200= 324 800 (триста двадцять чотири тисячі вісімсот) грн.
Ухвалою суду від 18 лютого 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом осіб), а справу призначено до розгляду на 12 березня 2019 року.
В судовому засіданні 12 березня 2019 року судом оголошено перерву до 27 березня 2019 року.
ОСОБА_1 в судове засідання 27 березня 2019 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв або клопотань від нього на адресу суду не надходило.
Представник відповідача 27 березня 2019 року подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, у задоволенні позову просив відмовити.
За таких обставин та керуючись частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів у порядку письмового провадження.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що дії відповідача вважає протиправними, оскільки позивач як військовослужбовець, який отримав захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів в України від 25 грудня 2013 року №975.
ОСОБА_1 просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник Міністерства оборони України проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№9812 від 12 березня 2019 року), відповідно до якого зазначено, що для виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги суттєве значення має дата первинного встановлення інвалідності, а не повторний огляд. Оскільки позивачу інвалідність первинно було встановлено при огляді 19 липня 2010 року з 02 липня 2010 року (виписка з акту огляду МСЕК серії 10ААА №162387), то питання про призначення йому одноразової грошової допомоги повинно розглядатись відповідно до "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військ звої служби (зборів) осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499. А саме відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку, оскільки позивач проходив строкову військову службу. Вказує, що дата повторного огляду має суттєве значення лише в тому випадку, якщо в результаті огляду буде встановлено вищу групу інвалідності пізніше ніж в дворічний термін. Оскільки другу групу інвалідності позивачу було встановлено лише 05 квітня 2017 року (через 7 років після первинного встановлення інвалідності), підстав для виплати одноразової грошової допомоги не вбачається. А, відтак, у комісії були відсутні підстави для прийняття позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Крім того на момент повторного огляду позивача МСЕК 05 квітня 2017 року законодавство також не передбачало виплату зазначеній категорії військовослужбовців. Також звертає увагу, що відмова у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги вже була ним оскаржена ще в 2017 році в судовому порядку, та судовим рішенням, яке набрало законної сили дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги були визнані правомірними.
Представник Міністерства оборони України просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , є особою якій встановлено статус інваліда війни II групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 06 квітня 2017 року.
19 липня 2010 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності з 02 липня 2010 року, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням військових обов`язків в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 162387.
05 квітня 2017 року при повторному огляді позивачу встановлено II групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням військових обов`язків в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК серії АВ № 0825633.
У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав відповідачу через Запорізький обласний військовий комісаріат заяву про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів в України від 25 грудня 2013 року №975.
Листом від 30 січня 2019 року вих.№120/с ІНФОРМАЦІЯ_1 направив на адресу позивача лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/2169 від 29 грудня 2018 року.
У листі Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/2169 від 29 грудня 2018 року зазначено, що 15 грудня 2017 року документи ОСОБА_1 вже розглядались, та за результатами прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. У зв`язку з викладеним, документи ОСОБА_1 повертаються без реалізації.
Відповідно до копії протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням, виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 15 грудня 2017 року № 131 про відмову ОСОБА_1 в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, відмова обґрунтована тим, що позивача звільнено з військової служби у 1984 році, а інвалідність первинно встановлено в 2010 році, тобто понад тримісячний термін після звільнення зі служби. Крім того, зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 відбулася понад дворічний термін, що згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, не дає підстави для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.
Зазначені обставини встановлені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року по справі № 808/544/18, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року, за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зокрема про: визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настання інвалідності ІІ групи, внаслідок контузії та захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у сумі 320000 грн.
Вказаним рішенням суду, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії у повному обсязі.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевказані приписи процесуального законодавства, суд вважає, що обставини, які встановлені Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року по справі № 808/544/18, та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року у справі № 808/544/18, які набрали законної сили, не підлягають доказуванню в даній справі.
Вказаними судовими рішеннями, зокрема, було встановлено, що підставою для такої відмови було те, що позивача звільнено з військової служби у 1984 році, а інвалідність первинно встановлено в 2010 році, тобто понад тримісячний термін після звільнення зі служби. Комісія керувалася положеннями частини 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла на час первинного встановлення інвалідності), підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, згідно яких одноразова грошова допомога військовослужбовцям призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Комісія вказала, що зміна інвалідності у ОСОБА_1 відбулася понад дворічний термін, що згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.
Позивачем було повторно подано документи для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25 грудня 2013 року №975. Проте, листом №248/3/6/2169 від 29 грудня 2018 року Департаментом фінансів Міністерства оборони України документи повернуті без реалізації, у зв`язку із тим, що 15 грудня 2017 року документи ОСОБА_1 розглядались Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних витрат, за результатами прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.
Не погодившись з такими діями Міністерства оборони України, позивач звернувся з позовом до суду.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).
Згідно до пункту 6 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності первинно, тобто на 19 липня 2010 року) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
За правилами пункту 5 статті 16 цього Закону у разі загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби під час виконання ним обов`язків військової служби, сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога у розмірі десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, в порядку на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
За приписами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, згідно якого ОСОБА_1 просить призначити йому одноразову грошову установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Ця постанова набрала чинності з дня набрання чинності Законом України від 04 липня 2012 року №5040-VІ «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», тобто з 01 січня 2014 року.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, (чинна на момент встановлення інвалідності позивачу первинно) установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
За правилами пункту 2 вищевказаного Порядку одноразова грошова допомога виплачується: 1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), військовозобов`язаним чи резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходять службу у військовому резерві, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час виконання обов`язків військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках 36-місячного грошового забезпечення; 2) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи; 3) військовозобов`язаним чи резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходять службу у військовому резерві, у разі інвалідності, що настала в період проходження зазначених зборів, служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках від 12-місячного грошового забезпечення, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках 60-місячного грошового забезпечення; 4) військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Із системного аналізу наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку, що на час встановлення первинної інвалідності позивачу 19 липня 2010 року він не мав права на призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Аналогічних висновків дійшли суди під час розгляду справи №808/544/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 7 Порядку №499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.
Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Судом встановлено, що при повторному надходженні від позивача документів Міністерство оборони України не прийняло передбаченого рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Натомість, прийняло рішення про направлення документів без реалізації, оскільки питання щодо можливості призначення позивачу одноразової грошової допомоги вже було розглянуто відповідачем по суті та прийняте рішення згідно з протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15 грудня 2017 року № 131, яким було відмовлено у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги військовослужбовцям.
Таким чином, правомірність та обґрунтованість відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги військовослужбовцям була предметом дослідження в адміністративній справі № 808/544/18 та встановлена рішеннями суду, які набрали законної сили 09 серпня 2018 року.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість дій щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 78, 243-246, 255, 262 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.
Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 04 квітня 2019 року.

Суддя Д.В. Татаринов