Справа № 0340/1514/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3642/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.,

з участю представник апелянта: Міська Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року (суддя- Костюкевич С.Ф., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 0340/1514/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, про визнання дій протиправними щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області та зобов'язання повторно розглянути клопотання про надання дозволу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №898-р від 19.08.2015 «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками», ГУ Держгеокадастру не порушено вимог ст.118 ЗК України, оскільки місце розташування об'єкта не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, зокрема, вказаної постанови. Тому просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак конверт з викликом його до суду, повернувся на адресу суду з відміткою відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.11 ст.126 КАС України вважається, що така повістка вручена належним чином.

Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.06.2018 року ОСОБА_2 (особа на яку поширюються пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій) звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої за межами населених пунктів Мервинської сільської ради Горохівського району. 27.06.2018 року. Відповідач листом за № С-1708/0-1111/0/95-18 повідомив позивача про те, що на запит ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 05.06.2018 року за № 18-3-0.32-3915/2-18 щодо висловлення позиції стосовно можливості наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, Мервинською сільською радою Горохівського району надіслано відповідь від 13.06.2018 року №125/1.11/2-18, яким заперечувалася можливість надання такого дозволу, оскільки на території сільської ради відсутні вільні земельні ділянки.

Також відповідачем повідомлено, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року №898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками" відповідачем проведена робота по обстеженню земельних ділянок на їх придатність для садівництва, ведення особистого селянського господарства та проведено резервування земельних ділянок для учасників АТО. Інформацію про зарезервовані земельні ділянки для учасників АТО можна отримати з офіційного сайту ГУ Держгеокадастру у Волинській області. При цьому зазначено, що бажана для відведення у власність земельна ділянка не зарезервована для передачі у власність учасникам АТО.

Не погодившись з відмовою Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області з підстав, що не передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України діяв неправомірно.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1-4 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до змісту частини шостої цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини сьомої вказаної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи відповідач листом за № С-1708/0-1111/0/95-18 повідомив позивача про те, що на запит ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 05.06.2018 за № 18-3-0.32-3915/2-18 щодо висловлення позиції стосовно можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, Мервинською сільською радою Горохівського району надіслано відповідь від 13.06.2018 року №125/1.11/2-18, яким заперечувалася можливість надання такого дозволу, оскільки на території сільської ради відсутні вільні земельні ділянки.

Крім цього відповідачем повідомлено, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року №898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції земельними ділянками" відповідачем проведена робота по обстеженню земельних ділянок на їх придатність для садівництва, ведення особистого селянського господарства та проведено резервування земельних ділянок для учасників АТО. Інформацію про зарезервовані земельні ділянки для учасників АТО можна отримати з офіційного сайту ГУ Держгеокадастру у Волинській області. При цьому зазначено, що бажана для відведення у власність земельна ділянка не зарезервована для передачі у власність учасникам АТО.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що лист відповідача від 27.06.2018 року не є мотивованою відмовою у наданні дозволу на розроблення документації з землеустрою, оскільки, відповідачем не було проаналізовано розташування місцязнаходження земельної ділянки, яку просить надати позивач, з місцем розташування орендованої ділянки і їх співпадання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до заяви від 01.06.2018 року про надання дозволу поряд з іншими документами, визначеними ст. 118 ЗК України, додавались викопіювання з кадастрової карти Мервинської сільської ради з схемою місця розташування земельної ділянки, що просить надати, в місці, яка є частиною земельної ділянки площею 17,3885 га з кадастровим номером №:00:001:0225 і як встановлено судом, що була сформована відповідачем ще в 2013 році за матеріалами інвентаризації як землі запасу с/г призначення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що земельна ділянка, яку просить виділити позивач через дозвіл на розроблення проекту землеустрою, знаходиться за межами населеного пункту на території земель Мервинської сільської ради.

Також, в листі Мервинської сільської ради №125/1.11/2-18 від 13.06.2018 року про відсутність вільних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, зазначається, що на землях резерву й запасу, де просять надати земельні ділянки, був проведений аукціон із ПОА "Колос" та заключений договір оренди від 25.06.2010 року строком на 10 років.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що апелянтом не надано належних письмових доказів, які можуть бути підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, визначених статтею 118 ЗК України, в тому числі і будь-яких доказів, що земельна, яку просить надати позивач, знаходиться саме в межах території земель, які орендує ПОА "Колос".

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено судом першої інстанції з скрін-шоту "Публічної кадастрової карти України" (Мервинська сільська рада Горохівського району Волинської області) на агрофірму "Колос" в 2010 році під кадастровим номером :01:001:0792 зареєстрована земельна ділянка в оренді площею 113,0394 га і ділянка, яку просить виділити позивач, до зазначеної площі не належить.

Згідно статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація права на землю, в тому числі і права оренди, у період укладання вищезазначеного договору оренди між ПОА "Колос" та Горохівською РДА, здійснювалась у порядку, передбаченому наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02.07.2003 року "Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель" (далі - Тимчасовий порядок), структурними підрозділами Центру ДЗК.

Із аналізу вищенаведених положень слідує, що державна реєстрація права на землю, в тому числі і права оренди, передбачала вчинення обов'язкових дій, зокрема, внесення відповідних відомостей до Поземельної книги та до бази даних АС ДЗК. Тобто, саме за наявності відповідних відомостей державна реєстрація договорів оренди є такою, що відбулась та може створювати відповідні правові наслідки.

Проте апелянтом не надано доказів укладення договору оренди та державної реєстрації цих прав на земельну ділянку, що просить виділити позивач шляхом видачі дозволу на розроблення проекту.

Позиція відповідача щодо відсутності вільних земельних ділянок на території Мервинської сільської ради обґрунтована лише листом вказаної сільської ради від 13.06.2018 року № 125/.1.11/2-18. Однак, судом першої інстанції вірно зазначено, що даний лист не є нормативно-правовим актом, а носить лише інформативний характер та не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га.

З долученого до позову скрін-шоту з "Публічної кадастрової карти України" (Мервинська сільська рада Горохівського району Волинської області) вбачається, що розташування земельної ділянки, яку позивач просив надати, знаходиться в межах земельної ділянки площею 17,3885 га кадастровий номер №:00:001:0225.

Також відповідачем 08.10.2018 року за вх. №13124/18 повідомлено суд першої інстанції, що земельна ділянка кадастровий номер №:00:001:0225 площею 17,3885 га виділена з земельної ділянки кадастровий номер №:00:001:0024 площею 25,3885 га, розташована за межами населених пунктів, була створена за матеріалами інвентаризації 2013 року, тобто фактично підтверджено, що ділянка площею 17,3885 га для ОСГ є землями запасу с/г призначення державної власності, розпорядником якої є ГУ Держгеокадастру у Волинській області.

Отже, як вбачається з матеріалів справи жодна з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, за яких позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, відповідачем не зазначена.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в порушення вимог частини сьомої статті 118 ЗК України відповідач безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з підстав не передбачених статтею 118 ЗК України.

Аналогічна позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 24.09.2018 року у справі № 814/1239/18.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, відмова у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки обґрунтована і тим, що бажана для відведення у власність земельна ділянка не зарезервована для передачі у власність учасникам антитерористичної операції.

Стосовно посилання апелянта на розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року за №898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками", колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2 вказаного розпорядження передбачено, що з метою забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру і обласним та Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування визначити протягом місяця на території відповідної області та м. Києва земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції. Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, обласні та Київська міська державні адміністрації повинні забезпечити, серед іншого, розгляд у першочерговому порядку звернення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок.

Тобто вказаним розпорядженням не передбачено заборон для надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, зокрема для ведення особистого селянського господарства учасниками АТО, з числа земельних ділянок, які не включені до переліку зарезервованих земельних ділянок учасникам бойових дій.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області, відмовляючи ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розташована на території Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області з підстав, що не передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України діяло неправомірно, відтак суд першої інстанції вірно задовольнив позов.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 0340/1514/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Повне судове рішення складено 05.04.2019р. В. П. Сапіга