Справа № 826/1561/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1561/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати незаконним Рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 2321-06/42694 від 22.11.2017 року та стягнути матеріального збитку в розмірі витрат на прибуття до суду, а також моральної шкоди в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 2321-06/42694 від 22.11.2017 року порушує право позивача на інтелектуальну працю і визнання його результатів та спричинило йому матеріальну і моральну шкоду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове на основі наявних в матеріалах справи матеріалах.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство економічного розвитку і торгівлі України наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.10.2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із зверненням, в якому просив поновити строки розгляду і проведення кваліфікаційної експертизи заявок №№а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713, а 2012 03238. В обґрунтування причин пропуску звернення позивачем зазначено події в Донецьку.

Листом «Щодо поновлення строків розгляду і проведення кваліфікаційної експертизи заявок на винаходи» від 22.11.2017 року №2321-06/42694-09 відповідачем повідомлено позивача, що за заявками №№ а2011 11728, а 2011 12376, а 2011 12382, а 2011 12415, а 2011 12422, а 2011 12428 та №№ а 2011 13036, а 2011 14614, а 2011 14616, а 2011 14618, а 2011 14713, строк може бути поновлено за умови подання до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» у строк два місяці від дати одержання повідомлення документу про сплату збору за кодом 11600 за проведення кваліфікаційної експертизи заявки а 2011 14713.

Стосовно заявки а 2012 03238 повідомлено, що датою подання цієї заявки є 19.03.2012, строком подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату за її проведення є 19.03.2015. Строком подання клопотання про поновлення пропущеного строку подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи та документа про сплату відповідного збору є 19.03.2016. 03.08.2015 року до Укрпатенту надійшло звернення ОСОБА_2 від 28.07.2015 стосовно проведення кваліфікаційної експертизи заявок на винаходи, із зазначенням поштової адреси для листування (вул. Соборна, 19, м. Ізюм, Харківська область, 64309). Отже, ОСОБА_2 міг подати клопотання про поновлення пропущеного строку, подання заяви про проведення кваліфікаційної експертизи заявки № а 2012 03238 та документа про сплату відповідного збору з 03.08.2015 до 19.03.2016, що відповідає вимогам частини 17 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу інтелектуальної власності України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №436/2011 Державна служба інтелектуальної власності України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності» від 23.08.2016 №585 ліквідовано Державну службу інтелектуальної власності, поклавши на Міністерство економічного розвитку і торгівлі завдання і функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Пунктом 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі є правонаступником Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Згідно з п. 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2016 №585 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади державної системи правової охорони інтелектуальної власності», Мінекономрозвитку є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері інтелектуальної власності.

Відповідно до абзацу 20 п. 3 Положення основними завданнями Мінекономрозвитку є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері інтелектуальної власності.

Підпунктом 471 пункту 4 Положення визначено, що Мінекономрозвитку відповідно до покладених на нього завдань організовує в установленому порядку проведення експертизи заявок на об'єкти права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності.

Згідно з частиною 1 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 15.12.1993 року № 3687-XII (надалі за текстом - Закон № 3687-XII) експертиза заявки має статус науково-технічної експертизи, складається з попередньої експертизи, формальної експертизи та, за заявкою стосовно патенту на винахід.

Відповідно до частини 17 ст. 16 Закону № 3687-XII під час кваліфікаційної експертизи перевіряється відповідність заявленого винаходу умовам патентоздатності, визначеним статтею 7 цього Закону.

Кваліфікаційна експертиза проводиться після одержання закладом експертизи відповідної заяви будь-якої особи та документа про сплату збору за її проведення.

Заявник може подати зазначені заяву та документ протягом трьох років від дати подання заявки. Інша особа може подати їх після публікації відомостей про заявку на винахід, але не пізніше трьох років від дати подання заявки. При цьому вона не бере участі у вирішенні питань щодо заявки. Їй надсилається лише затверджений Установою висновок експертизи за заявкою.

Строк подання зазначених заяви та документа продовжується, але не більше ніж на шість місяців, якщо до його спливу буде подано відповідне клопотання та сплачено збір за його подання. Цей строк, пропущений з поважних причин, поновлюється, якщо протягом дванадцяти місяців від його спливу буде подано відповідне клопотання та сплачено збір за його подання. Якщо заявник не подасть зазначені заяву та документ у встановлений строк, то заявка вважається відкликаною, про що йому надсилається повідомлення.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем порушено та строки подання клопотання про поновлення пропущеного строку подання зазначеної заяви.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а твердження скаржника про те, що до спірних правовідносин підлягають застосування положення Господарського кодексу України в частині, що передбачає зупинення строку позовної давності у зв'язку з обставинами непереборної сили, є помилковим, оскільки строк подання зави про проведення кваліфікаційної експертизи не є строком позовної давності.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 02 квітня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук