Справа № 400/3228/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 р. Справа № 400/3228/18

Категорія: 11.5

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та скасування постанови від 13.11.2017р., звіту від 26.10.2018 р.,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання дій заступника начальника Інгульського відділу ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області при винесенні постанови від 13.11.2017 про накладення арешту на майнові права ОСОБА_2 в ТОВ «К-Термінал» незаконними, скасування постанови про опис і арешт майнових прав ОСОБА_2 в ТОВ «К-Термінал», винесене судовим виконавцем ОСОБА_5 13.11.2017 в межах зведеного виконавчого провадження № 51173599 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Миколаївської області від 07.08.2017 № 915/1261/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 47380 грн. 64 коп., відмінити звіт про оцінку корпоративних прав ОСОБА_2 в ТОВ «К-Термінал» складений 26.10.2018 оцінювачем ОСОБА_6 на замовлення Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва, визнавши оцінку незаконною.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач описуючи та арештовуючи майнові права позивача, як засновника юридичної особи ТОВ «К-Термінал» порушив п.1 ч.2 ст.18 Закону України « Про виконавче провадження». Опис та арешт майнових прав проводились за відсутністю позивача, що порушує право позивача на захист. Арешт відповідачем міг бути накладений тільки на майно, а не на майнові права. Оцінка майна є протиправною, оскільки балансова вартість майна ТОВ «К-Термінал» складає 700 000 грн., а за проведеною оцінкою вартість корпоративних прав позивача складає 23700 грн., тому звіт необхідно відмінити та визнати незаконним.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що відповідач при винесенні постанови про опис та арешт майнових прав як засновника ТОВ « К-Термінал» грубо порушив вимоги ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки частка майнових прав позивача в товаристві складає 50 %, а отже частка повинна визначатися судом за поданням виконавця, а не одноособово виконавцем. При цьому зазначив, що стягнення на частину майна товариства, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредитора, при цьому відповідачем не доведено відсутності у позивача іншого майна. Водночас зазначає, що відповідачем в порушення вимог п.5 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про виконавче провадження» не роз'яснив право на надання іншого майна.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження № 51173599.

13.11.2017 винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та арештовано майно боржника, а саме: майнові права засновника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю « К-термінал», що складає розмір внеску до статутного фонду 30 000 грн.

24.11.2017 державним виконавцем винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено ТОВ « Українська експертна група».

10.10.2018 ТОВ « Українська експертна група» склала звіт про оцінку корпоративних прав - 23700 грн.

Не погодившись з діями виконавця щодо винесення постанови від 13.11.2017 про накладення арешту на майнові права, постановою та звітом про оцінку корпоративних прав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо опису та арешту майнових прав засновника юридичної особи ТОВ «К - Термінал» розмір внеску до статутного фонду 30000 грн., та оскаржуваної постанови про опис та арешт від 13 листопада 2017 року. При цьому зазначив, що правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов'язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (в редакції, яка діяла на час звернення до суду) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, в тому числі, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

У відповідності до частин 1, 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 30 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 48 Закону України № 1404-VIII визначається, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому, частиною 5 статті 48 Закону України № 1404-VIII визначається, що в разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Отже, як визначено нормами Закону України № 1404-VIII, боржник наділений правом запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу задля погашення боргових зобов'язань за діючими виконавчими провадженнями.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 3 ст. 56 Закону № 1404-VIII).

Як вбачається із матеріалів справи, під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з позивача, опис та арешт майна, зокрема майнових прав засновника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю « К-термінал», що складає розмір внеску до статутного фонду 30 000 грн., державним виконавцем було обумовлено відсутністю у боржника коштів та майна, що підтверджується наявними у матеріалах справи матеріалами виконавчого провадження. При цьому виявлено, що боржник є засновником ТОВ «К-Термінал» та власником майнових прав.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно зазначено, що позивачу було відомо про існування зведеного виконавчого провадження.

Так, 27.09.2017 року керівнику ТОВ « Термінал -К» ОСОБА_2 направлялася вимога надати до відділу ДВС баланс та статут товариства.

В матеріалах справи міститься акт від 04.10.2017, в якому зазначено, що позивач з'явився до ДВС, але вимогу виконавця не виконав та відмовився надавати будь-які пояснення, оскільки з вимогою державного виконавця не згодний.

А відтак, доводи апелянта, що відповідачем не доведено відсутності у позивача іншого майна, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем направлялася позивачу вищезазначена вимога про надання документів, а позивачем як до відповідача, так і до суду не надано доказів наявності такого майна, отже позивачем не реалізовано своє право, передбачене ч. 5 ст. 48 Закону України № 1404-VIII про надання пропозиції щодо видів майна чи предметів, які необхідно реалізувати в першу чергу.

З огляду на викладене, в державного виконавця виникла об'єктивна підстава вважати за необхідне здійснити опис і арешт майнових прав позивача в ТОВ «К-Термінал».

Згідно з ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Під час проведення виконавчих дій та на момент опису й арешту майна належних та допустимих доказів того, що вищезазначене майно належить іншим особам на праві особистої приватної власності надано не було, а отже відповідач при зверненні стягнень на майнові права позивача, діяв на підставі законодавства та у межах наданих повноважень, враховуючи розмір внеску позивача в статутний капітал товариства, а отже доводи апелянта про порушення відповідачем ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними.

З огляду на вказані норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, в т.ч. винесення постанови про опис та арешт майна (майнових прав) боржника, оскільки неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняв виконавчі дії та здійснював заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

Стосовно оскарження звіту про оцінку корпоративних прав, колегія суддів зазначає наступне.

Примусовій реалізації майна боржника передує процедура оцінки його вартості, порядок здійснення якої встановлено статтею 57 Закону України №1404-VIII.

Частинами 1 та 2 статті 57 Закону України №1404-VIII передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Частина 1 статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" вказує, що для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 № 2658-III(далі - Закон № 2658-III) вказано, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Положенням ст.5 Закону № 2658-III зазначено, що суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Права, обов'язки та відповідальність суб'єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Отже, оцінка майна є результатом практичної діяльності саме суб'єкта оціночної діяльності, а не діяльності органу ДВС.

Звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов'язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов'язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо пропуску строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що даний строк пропущено з поважних причин, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні докази поважності причин пропуску строку, які досліджено судом першої інстанції та прийнято правомірне рішення про поновлення строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії державного виконавця є правомірними, законними та ґрунтуються виключно на вимогах ЗУ «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 05 квітня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова