Справа № 160/2890/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

03 квітня 2019 р. Справа № 160/2890/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., перевіривши матеріали позовної заяви Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Фінансове управління Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України до Відділу освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, третя особа без самостійних вимог - Фінансове управління Павлоградської міської ради Дніпропетровської області з наступними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради щодо відмови виділення додаткових асигнувань Павлоградському міському комітету профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки у перерахуванні на її рахунковий рахунок за період з 01 лютого 2016 року по 07 вересня 2018 року грошових коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу в розмірі 0,3% відсотки від фонду заробітної плати працівників освіти Відділу освіти Павлоградської міської ради відповідно до вимог статті 250 КЗпП України, статті 44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та пункту 8.3.4 Угоди, укладеної та зареєстрованої між Відділом освіти Павлоградської міської ради та Павлоградським міським комітетом профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 року;

- зобов'язати Відділ освіти Павлоградської міської ради перерахувати з 01 лютого 2016 року грошові кошти на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, згідно статті 250 КЗпП України, статті 44 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та пункту 8.3.4 Угоди, укладеної між Відділом освіти Павлоградської міської ради та Павлоградським міським комітетот профспілки працівників освіти і науки України на 2016-2020 роки з урахуванням не менше ніж 0,3 % від фонду оплати праці працівників освіти м. Павлограду, які є членами первинної профспілкової організації Павлоградського міського комітету профспілки працівників освіти і науки України в сумі 1291323,88 грн. на розрахунковий рахунок Павлоградського міського комітету профспілки працівників освіти і науки України та здійснити виплату заборгованості на культурно-масову, фізичну та оздоровчу роботу.

Також, 29 березня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду разом з зазначеною позовною заявою надійшли «Доповнення до уточнення позовної заяви». В даному «Доповненні до уточнення позовної заяви» позивач - Павлоградська міська організація профспілки працівників освіти і науки України звертається до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Фінансове управління Павлоградської міської ради Дніпропетровської області з ідентичними вимогами.

Згідно з пунктами 3, 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Фінансове управління Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Судом встановлено, що Павлоградська міська організація профспілки працівників освіти і науки України звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо ухилення Павлоградської міської ради та її виконавчого комітету від виділення додаткових асигнувань на адресу позивача та у перерахуванні на його рахунок грошових коштів на культурно - масову, фізкультурну та оздоровчу роботу в розмірі 0,3% відсотки від фонду заробітної плати працівників освіти Відділу освіти Павлоградської міської ради, як це передбачено Кодексом законів про працю України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та пунктом 8.3.4 Угоди між позивачем та Відділом освіти Павлоградської міської ради. Оскільки Угодою між Відділом освіти Павлоградської міської ради та позивачем на 2016-2020 роки передбачено відрахування первинним профспілковим організаціям не менше 0,3% відсотки від фонду заробітної плати на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, вважає, що Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області зобов'язаний здійснити таке перерахування грошових коштів у сумі 1291323,88 грн. та здійснити виплату заборгованості.

Відповідно до статті 244 Кодексу законів про працю України, права професійних спілок, їх об'єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 2, частини 1, 2 статті 246 Кодексу законів про працю України, працівники мають право, зокрема, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку. Первинні профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки, який діє в межах прав, наданих Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та статутом професійної спілки.

За змістом статей 1, 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі. Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Статтею 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що роботодавець зобов'язаний сприяти створенню належних умов для діяльності профспілкових організацій, що діють на підприємстві, в установі або організації, а статтею 44 цього Закону передбачено, що роботодавці зобов'язані відраховувати кошти первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці з віднесенням цих сум на валові витрати, а у бюджетній сфері - за рахунок виділення додаткових бюджетних асигнувань.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об'єднання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

Сторонами колективного трудового спору на виробничому рівні є наймані працівники (окремі категорії найманих працівників) підприємства, установи, організації чи їх структурних підрозділів або первинна профспілкова чи інша уповноважена найманими працівниками організація та роботодавець (ст.3 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»).

Судовий порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) процесуальним законодавством та Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» передбачена у таких випадках: розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (ст. 23 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»); розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених статтею 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (ст. 25 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»); оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (ч.5 ст. 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»); невиконання роботодавцем обов'язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (ч.2, ч.4 ст. 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Сторонами спору у даній справі є первинна профспілкова організація та роботодавець, а спір виник у зв'язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю щодо забезпечення діяльності професійної спілки з питань, віднесених до її повноважень.

З огляду на викладені положення законодавства при вирішенні питання, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір адміністративним, слід керуватися ознаками, наведеними в статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, з контексту вищенаведених норм видно, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Натомість колективні трудові спори - це спори між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин і порядок вирішення таких спорів визначено Законом України "Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)".

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Аналогічна норма закріплена в частині 1 статті19 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Враховуючи викладене, помилковим є намагання поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідач у справі є суб'єктом владних повноважень.

Суд відзначає, що у розглядуваних правовідносинах Павлоградська міська рада Дніпропетровської області, Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області не виступають по відношенню до Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України суб'єктом владних повноважень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Павлоградська міська організація профспілки працівників освіти і науки України помилково звернулася із позовною заявою в порядку адміністративного судочинства, оскільки її права не порушуються у сфері публічних - правових відносин та підлягають захисту за правилами цивільного судочинства. Спірні правовідносини, які виникли між Павлоградською міською організацією профспілки працівників освіти і науки України та Павлоградською міською радою Дніпропетровської області, Відділом освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради Дніпропетровської області не містять ознак публічності, оскільки ґрунтуються на трудових відносинах, а захист таких прав в силу приписів частини 1 статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України віднесений до компетенції місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція щодо розгляду даної категорії справ в порядку цивільного судочинства зазначена в постанові Великої Палати Верховного суду від 17 травня 2018 року у справі №910/11188/17 .

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін трудових правовідносин, порядок вирішення яких визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), захист прав Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України повинен здійснюватися у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, а відтак у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Фінансове управління Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії, слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 170, 171, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №160/2890/19 за позовом Павлоградської міської організації профспілки працівників освіти і науки України до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Відділ освіти Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Фінансове управління Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії.

Роз'яснити позивачу, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали разом із адміністративним позовом та доданими матеріалами надіслати позивачу за зазначеною в адміністративному позові адресою.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду у п'ятнадцятиденний строк з дня її складення через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя С.І. Озерянська