Справа № 826/8840/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8840/17 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменко В.О.,

Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державної пенітенціарної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної пенітенціарної служби України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив, з урахуванням уточнень:

- визнати бездіяльність Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів ОСОБА_3 щодо призначення йому пенсії за вислугу років, протиправною;

- зобов'язати Державну пенітенціарну службу України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перелік документів, які необхідні для призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

У тексті апеляційної скарги відповідач просить здійснювати розгляд справи за участі представника апелянта.

Щодо заявленого відповідачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.09.2016р. ОСОБА_3 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (у зв'язку із скороченням штатів) відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", що підтверджується копією витягу з наказу від 22.09.2016р. № 233/ОС-16. (а.с. 14)

Відповідно до вищезазначеного наказу, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 20 років 0 місяців 23 дні, а у пільговому обчисленні 25 років 05 місяців 10 днів, що також підтверджується копією розрахунку вислуги років складеного відповідно до особової справи позивача. (а.с. 15-17)

02.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив оформити матеріали щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років. (а.с. 118)

14.04.2017р. листом Державної пенітенціарної служби України № 5/1-865-Тл/2-17 позивача повідомлено про те, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, незалежно від віку, якщо при звільненні зі служби станом на 30 вересня 2016р. вислуга років становила 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Також, повідомлено про те, що календарна вислуга років на 22.09.2016р. складала 20 років 0 місяців 23 дні. До вищезазначеного листа додано грошовий атестат, довідку про додаткові види грошового забезпечення та розрахунок вислуги років. (а.с. 13)

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Правовими положеннями ч.3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що при звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до пункту «а» ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто від 06.02.2017 року), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Положеннями ч.1 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 вищезазначеного Закону, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч.1 ст. 2 вказаного Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, з аналізу положень якого можна дійти висновку, що пільгова вислуга років враховується саме при призначенні виду пенсії та не ставиться в залежність від наявності виключно календарної вислуги років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі по тексту - Порядок № 3-1).

Так, пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Відповідно правових положень Порядку № 3-1, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Разом з тим, пунктами 12 і 13 Порядку № 3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку. Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

В свою чергу, відповідно до ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На Державну пенітенціарну служби України, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2017р. листом Державної пенітенціарної служби України № 5/1-865-Тл/2-17 позивача повідомлено про те, що відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, незалежно від віку, якщо при звільненні зі служби станом на 30 вересня 2016р. вислуга років становила 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Також, повідомлено про те, що календарна вислуга років на 22.09.2016р. складала лише 20 років 0 місяців 23 дні. Матеріали до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві направлено не було.

Тобто, колегія суддів зазначає, що Державна пенітенціарна служба України фактично повідомила позивача про відсутність підстав для призначенні пенсії за вислугою років.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державною пенітенціарною службою України порушено вимоги чинного законодавства, а саме: п. 12 Порядку № 3-1, оскільки в матеріалах справи не міститься доказів оформлення всіх необхідних документів позивача та подання про призначення пенсії у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії, ознайомлення з ним позивача, і направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо того, що Державною пенітенціарною службою України не було відмовлено позивачу у призначенні пенсії не знайшли свого підтвердження, оскільки Державна пенітенціарна служба України фактично повідомила позивача про відсутність підстав для призначенні пенсії за вислугою років та не оформила всіх необхідних документів позивача та не направила їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Доводи апелянта щодо відсутності календарної вислуги років у позивача для призначення останній пенсії за вислугою років, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки предметом цього спору є питання протиправності відмови відповідачу у направленні матеріалів до ГУ ПФУ у м. Києві всупереч положенням Порядку № 3-1 щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів відносно позивача, а не наявність або відсутність права на її призначення, оскільки рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії належить до виключних повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України.

Окрім того, колегією суддів відхиляються посилання апелянта на позицію Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 295/6301/17 та від 19.09.2018 року у справі № 725/1959/17, оскільки у вищезазначених рішеннях предметом оскарження були дії органів Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні пенсії, відтак, правовідносини у даній справі не є тотожними.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що абзац третій резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року викладено наступним чином:

« 3. Зобов'язати Державну пенітенціарну службу України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перелік документів, які необхідні для призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років».

Відповідно до частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Так, згідно з ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України.

У відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, колегія суддів зазначає, що прийняття рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року, виклавши її наступним чином:

« 3. Зобов'язати Державну пенітенціарну службу України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перелік документів, які необхідні для вирішення питання про можливе призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років».

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Заслухавши у судовому засідання доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково: необхідно змінити резолютивну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року, виклавши абзац 3 у редакції, що відповідає обставинам справи, а у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державної пенітенціарної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року в його резолютивній частині змінити, викласти третій абзац в наступній редакції:

« 3. Зобов'язати Державну пенітенціарну службу України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перелік документів, які необхідні для вирішення питання про можливе призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 04.04.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма