Справа № 160/9657/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2019 року Справа № 160/9657/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В.
за участі секретаря судового засідання Пасічника Т.В.
представника позивача Охрименко М.І.
представника відповідача Бохан О.М.
19 грудня 2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, де позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень №ДН-1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.
Так, оскаржуваний припис та постанови про накладення штрафу були винесені на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про порушення вимог трудового законодавства, яке полягало у відсутності укладених трудових договорів з найманими фізичними особами та порушення законодавства України з приводу нарахування індексації, а також, посадові оклади були встановлені без врахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів посадових окладів, а відповідно без їх диференціації розмірів. Позивач зазначає, що під час інспекційного відвідування відповідачем не були взяті до уваги надані останнім докази на спростування виявлених порушень, не були враховані заперечення до акту перевірки та підтверджуючі документи. Також, позивач вважає, що чинне законодавство України не наділяє органи Держпраці України повноваженнями щодо аналізу змісту цивільно-правового договору, а заразом, визнавати цивільно-правові договори трудовими угодами. При цьому, контролюючим органом під час проведення перевірки підприємства повинні бути проаналізовані та досліджені всі докази, які можуть вплинути на остаточний результат, спростування або підтвердження виявлених порушень відносно не нарахування індексації відповідним співробітникам. Оскільки висновки відповідача, які зазначені в акті перевірки, зроблені без урахування всіх істотних обставин, оскаржуваний припис та постанови про накладення штрафних санкцій є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року було відкрито провадження у справі №160/9657/18 та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.
15 січня 2019 року, на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2018 року, відповідачем був наданий відзив на позовну заяву за вх.№1975/19.
В зазначеному вище відзиві відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржувані припис та постанови є законними та обґрунтованими, оскільки характер укладених цивільно-правових договорів, які були укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» та наступними особами: ОСОБА_3 (код РНОКПП НОМЕР_1, договір про надання послуг охорони №81/09-18 від 01.09.2018 року), ОСОБА_4 (код РНОКПП НОМЕР_2, договір про надання послуг охорони №83/09-18 від 01.09.2018 року), ОСОБА_5 (код РНОКПП НОМЕР_3, договір про надання послуг охорони №84/09-18 від 01.09.2018 року) несе в собі трудові відносини, які повинні бути відображені відповідними угодами.
Відповідач зазначає, що зазначені вище договори є типовими. Предметом договорів є надання послуг з охорони об'єктів замовника, при цьому останній зобов'язується здійснювати оплату виконавцеві за надані послуги. Фактичне виконання послуг трьома працівниками підтверджуються актами приймання виконаних робіт протягом місяця. Проте, жодним пунктом з цивільно-правових договорів не встановлено саме обсяг виконуваних послуг у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображеними в актах приймання-передачі виконаних послуг. Це вказує, що предметом цих договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. Тобто, за таких обставин, з особами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 повинні були укладатись саме трудові договори.
Також, позивачем були порушені норми ст.95, 96 Кодексу законів про працю України та ст.33 Закону України «Про оплату праці», відповідно до приписів яких, заробітня плата повинна підлягати індексації у встановленому законом порядку. При цьому, в червні 2017 року індексація на заробітню плату не здійснювалась 65 працівникам підприємства, посадові оклади були встановлені без урахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів посадових окладів.
25.01.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду повноважним представником позивача була подана письмова відповідь на відзив за вх№4122/19, в якій останнім було підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 року, занесеної в протокол судового засідання від 17.01.2019 року, судом були допитані в якості свідків директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» - ОСОБА_6 та головний бухгалтер Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» - ОСОБА_7, які своїми показаннями свідчили про підтвердження доводів, зазначених в позовній заяві.
11.02.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, занесеної в протокол судового засідання, було закрито підготовче судове засідання та призначена дата для розгляду справи по суті, за наявними доказами, які містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року було задоволено клопотання позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» про вжиття заходів забезпечення позову.
В судове засідання, призначене на 26 лютого 2019 року, з'явились представники позивача та відповідача.
Так, представник позивача, у судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача, в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв'язку із чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити в повному обсязі.
Заслухавши доводи представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, здійснивши повний та системний аналіз чинного законодавства, суд зазначає наступне.
В період з 12 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні - ОСОБА_8 було проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція», відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування від 12.10.2018 року.
Так, вибірковою перевіркою, шляхом аналізу наданих документів, було охоплено період з січня 2017 року по вересень 2018 року.
За результатами інспекційного відвідування підприємства, головним державним інспектором - ОСОБА_8 було складено Акт №ДН1755/1406/АВ від 26.10.2018 року, відповідно до якого були виявлені порушення ч.1 ст.21, ч.1,3 ст.24, ч.6 ст.95, ч.1-4 ст.96 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), ч.6 ст.15 Закону України «Про оплату праці».
30 жовтня 2018 року директором ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-реконструкці» були надані письмові заперечення на акт інспекційного відвідування №ДН1755/1406/АВ від 26.10.2018 року.
В зазначеному вище запереченні останній надав пояснення, що саме спричинило відсутність індексації у 65 працівниках підприємства у червні 2017 року, та надав відповідні докази щодо проведення даної індексації у жовтні 2018 року. Також, була проведена диференціація посадових окладів з врахуванням складності роботи. Надані доводи, що до повноважень інспектора Держпраці не входить обов'язок визнавати недійсними або неукладеними договори, які укладені суб'єктами господарювання, зокрема цивільно-правові договори з фізичними особами.
02 листопада 2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було направлено на адресу позивача відповідь на заперечення, в якому зазначено, що надані заперечення не містять доводів та документів, які б не були враховані під час здійснення перевірки та відповідно викладені в акті.
При цьому, 02 листопада 2018 року, на підставі вищезазначеного акту, головним інспектором праці - ОСОБА_8 був складений припис №ДН1755/1406/АВ/П про усунення виявлених порушень, в якому було зобов'язано особу директора - ОСОБА_6 усунути наступні порушення, а саме: посадові оклади були встановлені без врахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень, а відповідно без диференціації розмірів посадових окладів; заробітня плата не індексувалась у встановленому законом порядку; встановлено неналежне оформлення трудових відносин з працівниками, та наданий строк їх усунення до 07.11.2018 року, про виконання зазначеного припису зобов'язано надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об'єкта відвідування до Управління з питань праці.
06 листопада 2018 року, на виконання вимог припису №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» було надано повідомлення про виконання зазначених в останньому вимог.
При цьому, 20.11.2018 року, на підставі Акту №ДН1755/1406/АВ від 26.10.2018 року, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ОСОБА_10 були прийняті постанови №ДН1755/1406/АВ/ТД-ФС/726 про накладення штрафу у розмірі 335 070,00 грн. (триста тридцять п'ять тисяч сімдесят грн. 00 коп.) та №ДН1755/1406/АВ/МГ-ФС/727 про накладення штрафу у розмірі 2 419 950,00 грн. (два мільйони чотириста дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят грн. 00 коп.) відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо - комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція».
Правомірність підстав, законність і обґрунтованість винесення оскаржуваних постанов №ДН1755/1406/АВ/ТД-ФС/726 від 20.11.2018р., №ДН1755/1406/АВ/МГ-ФС/727 від 20.11.2018р. та припису №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Так, відповідно до порушення, яке зазначено в пункті №1 припису №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018р., суд зазначає наступне.
В ході інспекційного відвідування з 12.10.2018 року по 26.10.2018 року інспектором Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області, було виявлено, що відповідно до штатного розкладу позивача станом на 01.10.2018 року формування тарифної системи у ТОВ ««Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» здійснюється суб'єктивно, відносно вирішення питання з визначенням розміру заробітної плати окремим працівникам, а саме з порушенням вимог ст. 6 Закону України «Про оплату праці» та ст. 96 КЗпП України.
Під час здійснення перевірки штатного розкладу станом на 01.10.2018 року встановлено, що, наприклад, менеджеру по персоналу встановлений посадовий оклад у розмірі 5020,00 грн. (код за класифікатором посад 1477.1, тобто, посада, згідно із класифікатором, відноситься до категорії законодавці, вищі державні службовці, керівники, менеджери (управителі), інженеру з технічного надзору встановлений посадовий оклад у розмірі 5020,00 грн., (код за класифікатором посад 3, тобто, посада відноситься до категорії фахівці), тобто вищеперелічені посадові оклади були встановлені без врахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів посадових окладів, а відповідно без диференціації розмірів посадових окладів.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про оплату праці», системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.
Згідно з ст. 96 КЗпП України тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.
Приписами статті 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Тарифна система оплати праці включає в себе: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).
Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.
Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).
Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі: мінімального розміру посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України; міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів».
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що так як позивач, як приватне підприємство, не є бюджетною організацією та не фінансується з бюджету, його працівникам не потрібно встановлювати схему посадових окладів, що формується на основі міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів і тарифних коефіцієнтів. Все, що стосується оплати праці встановлюється у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування порушення зазначеного в пункті №1 припису №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018р.
Стосовно порушення, визначеного пунктом №2 припису №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018р., суд зазначає наступне.
Постановою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1755/1406/АВ/МГ-ФС/727 від 20.11.2018 року було накладено штраф на Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» у розмірі 2 419 950,00 грн., у зв'язку із недотриманням приписів ст.95 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 6, 33 Закону України «Про оплату праці» та п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Відповідно до штатного розпису, який був введений в дію 01.01.2017 року працівникам позивача були встановлені відповідні посадові оклади. При цьому, до 01.01.2018 року зазначені посадові оклади не переглядались, тобто, залишались без змін.
Так, відповідно до результатів проведеної перевірки органами Держпраці було виявлено, що індекс споживчих цін у лютому 2017 року становив -101,0%, у березні 2017 року - 101,8%, у квітні 2017 року - 100,9%, тобто, в червні 2017 року була підстава для проведення індексації заробітної плати, яка була встановлена у розмірі 62,31 грн.
При цьому, враховуючи вищевикладене, відповідачем були виявлені порушення щодо не нарахування зазначеної індексації на заробітню плату в червні 2017 року наступним працівникам: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_6, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72 не індексувалась у необхідному розмірі.
Також, заробітня плата не індексувалась працівнику ОСОБА_73 у червні 2017 року, так як останній був оформлений трудовим договором із позивачем у травні 2017 року.
При винесенні оскаржуваної постанови відповідач керувався абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, згідно якого юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
При цьому, судом встановлено наступне.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» в червні 2017 року 64 працівникам підприємства було нараховано та сплачено суму індексації у розмірі, який є нижчим, ніж був встановлений чинним законодавством на 4, 96 коп., а також, заробітня плата не індексувалась у зазначеному місяці одному працівнику - ОСОБА_73
Заниження суми індексації щодо зазначених вище працівників відбулось у зв'язку із збоєм у роботі програмного забезпечення «1С:Підприємство», в тому числі «1С:Бухгалтерія», внаслідок впливу комп'ютерного вірусу шифрувальника «Petya», що призвело до технічної помилки, пов'язаної з некоректним розрахунком суми індексації. Дане має своє підтвердження в листі від 03.01.2019 року №04/19 Приватного підприємства «СЛАВІЧ» наданого на адвокатський запит, здійснений від імені позивача.
Так, ч.1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ч.6 ст.95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Проте, як видно з матеріалів справи, позивачем було порушено саме порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою КМУ від 17 липня 2003р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».
Судом встановлено, що порушення щодо не проведення індексації заробітної плати було усунуто шляхом нарахування індексації заробітної плати за відповідний період, а тому мало місце порушення тільки абзацу 3 ч. 2 статті 265 КЗпП України, тобто несвоєчасна виплата індексації.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, так як позивачем в червні 2017 року було здійснено не донарахування індексації на заробітню плату 64 працівникам, а саме: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_6, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, та вказану індексацію було доплачено в жовтні 2018 року, що має своє підтвердження в матеріалах справи, відповідачем повинні були бути застосовані норми абз.3 ч.2 ст.265 КЗпП України, а саме: юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
При цьому, позивачем було порушено приписи п.10-2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» відносно ОСОБА_73
Відповідно до вищезазначеного положення, для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Тому, так як працівник ОСОБА_73 був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» у травні 2017 року, йому повинна була бути проведена індексація у червні 2017 року відповідно до зазначених вище норм.
Таким чином, так як позивач не заперечує щодо наявності порушення про не донарахування індексації на заробітню плату у червні 2017, та так як останнім в жовтні 2018 року було донараховано зазначену індексацію, суд приходить до висновку про визнання позивачем даного порушення.
Проте, відповідачем, при внесенні постанови №ДН1755/1406/АВ/МГ-ФС/727 від 20.11.2018 року, були невірно застосовані норми про накладення штрафу відповідно до приписів ст.265 Кодексу законів про працю України, а отже, зазначена постанова підлягає скасуванню.
Водночас, судом не було встановлено протиправності пункту №2 припису №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року.
Щодо порушення зазначеного в пункті №3 припису №ДН-1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція», в особі директора підприємства - ОСОБА_6, 01.09.2018 року були укладені договори цивільно-правового характеру із наступними особами: ОСОБА_4 (договір про надання послуг охорони №83/09-18 від 01.09.2018р.), ОСОБА_3 (договір про надання послуг охорони №81/09-18 від 01.09.2018р.) та ОСОБА_5 (договір про надання послуг охорони №84/09-18 від 01.09.2018р.).
З тексту вищезазначених договорів вбачається, що вони за своєю структурою є типовими.
Так, відповідно до п.п.1.3 п.1 зазначених договорів, предметом останніх є здійснення охорони переданого за договором об'єкта разом з матеріальними цінностями які в ньому знаходяться, у цілях своєчасного попередження або негайного припинення протиправних посягань третіми особами; дотримання під час виконання договору правил безпеки, а у разі виникнення на об'єкті нештатних ситуацій - вжиття відповідних заходів до інструкції замовника; здійснення на об'єкті, встановлених за погодженням з замовником, умов і порядку охорони, забезпечення контрольно-пропускного режиму.
Відповідно до п.п.2.4 п.2 договору, замовник забезпечує виконавця усім необхідним для виконання даних йому доручень; замовник зобов'язаний своєчасно прийняти та оплатити виконану виконавцем роботу; своєчасно і в повному обсязі сплатити податок з доходів фізичних осіб і пенсійний збір.
Приписами п.п.3.1 п. 3 передбачено, що за домовленістю сторін за надання послуг за зазначеними вище договорами, встановлюється щомісячна плата в розмірі 3750, 00 грн.
Згідно до п.п.3.3 п.3 не пізніше останнього робочого дня звітного місяця сторони підписують Акт виконаних робіт, який є підставою для оплати послуг виконавця.
Як вбачається з наведених вище цивільно-правових договорів про надання послуг, укладених позивачем з фізичними особами, предметами останніх є кінцевий результат виконання стороною (Виконавцем) певного визначеного обсягу робіт, а не сам процес виконання.
Суд дослідивши зміст та обсяг договору, дійшов висновку про те, що у даному випадку передбачена періодичність надання послуг виконавцем, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку.
Суд зазначає, що оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актами виконаних робіт та кошторисними розрахунками (містяться у матеріалах справи), а не за сам процес виконання трудових обов'язків протягом трудового дня.
Також, суд зауважує, що у разі надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про надання послуг (цивільно-правового договору), трудові відносини не виникають.
Виконання роботи, зазначеної в договорах про надання послуг охорони між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» та особами: ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були зазначені в актах приймання виконаних робіт з останніми від 29.09.2018 року, копія яких міститься в матеріалах справи.
Також, суд зазначає, що в матеріалах справи містяться нотаріально посвідчені заяви від 25.01.2019 року, зареєстровані в реєстрі під №169, №170, №171, які зкріплені мокрою печаткою та підписами приватного нотаріуса ОСОБА_76 та особами: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3
В зазначених заявах останні надали пояснення щодо виконуваних робіт відповідно до цивільно-правового договору, укладеного з позивачем, та надано підтвердження доводів зазначених у позовній заяві.
Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства збоку позивача, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Таким чином, з правового аналізу зазначеної норми права випливає, що трудовий договір характеризується зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.
За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Суд вважає за потрібне зазначити, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.
Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, суд зауважує, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.
Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.
За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.
Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.
Оскільки законодавство не містить обов'язкових приписів у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, суд дійшов переконання, що сторони договору (роботодавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору. При цьому сторони дотримались обов'язкової вимоги щодо письмової форми договору.
Таким чином, суд приходить до висновку, що враховуючи предмет укладеного договору та поняття трудового договору, аргументи відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та фізичними особами не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
При цьому, відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність укладання договорів цивільно-правового характеру між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» та особами: ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про надання послуг охорони, при цьому суд зазначає, що до обов'язків Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області не входить визнання цивільно-правові договори трудовими угодами, даними повноваженням наділений суд.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1755/1406/АВ/ТД-ФС/726 від 20.11.2018 року та пункту №3 припису №ДН-1755/1406/АВ/П від 02.11.2018.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Враховуючи вище викладене, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису і постанов.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду у розмірі 43 087,31 (сорок три тисячі вісімдесят сім грн. тридцять одна коп.), що підтверджується платіжним дорученням №1108 від 12.12.2018 року.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 41 325,31 грн.(43 087,31 грн.- 1762,00 коп., за вимогу немайнового характеру), підлягає стягненню з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати Припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року в частині виявлених порушень, які зазначені в пункті 1 та в пункті 3 припису Головного управління Держпраці про усунення виявлених порушень №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року.
В задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування припису Головного правління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року в частині виявлених порушень, які зазначені в пункті 2 припису Головного управління Держпраці про усунення виявлених порушень №ДН1755/1406/АВ/П від 02.11.2018 року - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної Держпраці у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Проммонтаж-Реконструкція» судові витрати у розмірі 41 325, 31 грн.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення суду складений 11 березня 2019 року.
Суддя В.В. Горбалінський