Справа № 120/731/19-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 квітня 2019 р. Справа № 120/731/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіксальної служби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач), у якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф - 6074-17 від 05.11.2018 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з вересня 2016 р. не здійснює адвокатську діяльність та не отримує доходу від такої. Окрім того є інвалідом І групи, що звільняє його від сплати ЄСВ. За таких обставин позивач вважає вимогу, якою визначено суму ЄСВ самозайнятій особі, протиправною та просить її скасувати.

05.03.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 08.04.2019 р. без виклику учасників справи.

22.03.2019 р. надійшов відзив, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову вказуючи, що за позивачем рахується борг по єдиному внеску. Зазначає, що згідно реєстраційних даних ОСОБА_1 припинив здійснювати незалежну професійну діяльність 14.09.2016 р., однак заяву за формою№8-ОПП подав лише 24.10.2018 р. Відтак, має сплатити ЄСВ, яке станом на 31.10.2018 р. становить 15 819, 54 грн. Отже, прийняте рішення, яким визначено суму внеску є правомірним.

Ухвалою від 08.04.2019 р. в задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відмовлено.

Дослідивши адміністративну справу, оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 01.11.2002 р., Вінницьким обласним КДКА видано свідоцтво №188 на право на заняття адвокатською діяльністю. Форма - індивідуальна адвокатська діяльність. 14.09.2016 р. припинено адвокатську діяльність, про що внесено відомості до Єдиного реєстру адвокатів України.

05.11.2018 р. у відношенні позивача контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6074-17 в сумі 15 819, 54 грн. за період 2017-2018 р.р.

Не погоджуючись з вказаною вимогою позивач подав скаргу до ДФС, за наслідками розгляду якої прийнято рішення №3/99-99-11-05-02-25 від 26.12.2018 р., яким скаргу залишено без задоволення, а рішення - без змін.

Вважаючи спірну вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені, згідно з пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ, до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Відповідна позиція викладена в постанові ВС від 28.03.2019 р.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі ст.13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Положеннями статті 32 цього Закону встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, зокрема, у разі:

1) подання адвокатом заяви про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

2) визнання адвоката безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

3) смерті адвоката;

4) накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю;

5) встановлення факту надання недостовірних відомостей для отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та складення присяги адвоката України;

6) набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно адвоката за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи зі змісту частини сьомої статті 33 Закону № 5076-VI, відомості про припинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Отже, правовим наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв'язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю, про що вносяться відомості до Єдиного реєстру адвокатів України.

Як видно із матеріалів справи, 14.09.2016 р. ОСОБА_1 припинив здійснення індивідуальної адвокатської діяльності на підставі п.1 ч. 1 ст. 32 Закону № 5076-VI, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів №0000990 та не заперечується відповідачем.

Отже з 14.09.2016 р. позивач не реалізує право на заняття адвокатською діяльністю та не отримує дохід від такої діяльності. При цьому, як зазначалось вище, ЄСВ нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від професійної діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Відтак, позивачу ЄСВ нараховано за відсутності на те правових підстав.

Разом з цим судом не беруться до уваги посилання позивача як на підставу звільнення від сплати ЄСВ наявність інвалідності, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VІ, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи, що позивач належав до категорії осіб, визначених у пункті 5 частини першої сттатті 4 Закону № 2464-VІ, пільги частини четвертої цієї ж статті на нього не розповсюджуються.

Стосовно доводів представника відповідача про те, що зняття з обліку ФОП здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведених законодавством дій за заявою платника, то суд не приймає такі до уваги, оскільки ОСОБА_1 не зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Принаймні доказів протилежного суду не надано.

При вирішені цього спору суд керується також положеннями частини другої статті 77 КАС України, згідно яких, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним і скасування спірного рішення як такого що прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття. А тому адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області № Ф-6074-17 від 05.11.2018 р. про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15 819, 54 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, ).

Повний текст рішення сформовано: 09.04.19

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна