Справа № 440/3693/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р. Справа № 440/3693/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Шевцової Н.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року, суддя К.І. Клочко, повний текст складено 27.11.2018 року, по справі № 440/3693/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_1.) звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 03.12.2015 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 46226,64 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року задоволено позов.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 03.12.2015 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 46226,64 грн.

Карлівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - відповідач, Карлівська ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області), не погодившись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог зазначила про не врахування судом першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений п. 56.19 ст. 56 ПК України; помилково враховано обставини, встановлені судовими рішеннями по справі № 816/466/16, по якій відкрито касаційне провадження.

ФО-П ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Карлівською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт від 07.10.2015 року №41/17- (т. 1 а.с. 34- 56).

Згідно висновків акту перевірки зазначено про порушення позивачем, зокрема:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи з фізичних осіб відповідно декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та додатку 5 до декларації в сумі 530468,00 грн;

- пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено соціальний внесок на суму 46226,64 грн за 2014 рік.

07.10.2015 року на підставі висновків акту перевірки відповідачем сформована вимога №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 46226,64 грн. (т. 1 а.с. 59).

28.10.2015 року Карлівською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 663085,00 грн, у тому числі 530468,00 грн - за основним платежем та 132617,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 174).

28.10.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 587968,50 грн, в тому числі 391979,00 грн - за основним платежем та 195989,50 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 57).

Позивач, не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями від 28.10.2015 року № та №, оскаржив їх в досудовому порядку.

24.11.2015 року рішенням ГУ ДФС у Полтавській області №765/16-31-10.04-11 скасовано вимогу Карлівської ОДПІ від 07.10.2015 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 46226,64 грн. (т. 1 а. с. 60-62).

03.12.2015 року Карлівською ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області сформована вимога №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 46226,64 грн. (т. 1 а.с. 63).

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої 28.12.2015 року складено акт № 92/17- (т. 1 а.с. 71- 91).

Згідно висновків акту перевірки зазначено про порушення позивачем, зокрема:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 139.1.5 п. 139.1 ст.139, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, п.177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, встановлено заниження документально підтверджених витрат в сумі 3059196,96 грн, та п. 178.6 ст. 178 Податкового кодексу України, Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, встановлено порушення в частині ведення книги обліку доходів і витрат, а саме: занижено валового доходу в сумі 5807,96 грн. В результаті донараховано податку з доходів фізичних осіб за 2014 рік в сумі 521050,84 грн;

- пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено соціальний внесок на суму 46226,64 грн за 2014 рік.

Позивач, не погодившись із висновками, викладеними контролюючим органом в акті перевірки від 28.12.2015 року №92/17-, направив до Карлівської ОДПІ заперечення на вказаний акт від 04.01.2016 року, за результатами розгляду якого Карлівська ОДПІ підтвердила правильність викладених в акті висновків щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства (т. 1 а. с. 239-242).

06.01.2016 року рішенням ГУ ДФС у Полтавській області №18/Ф/16-31-10-04-11, скаргу позивача на податкове повідомлення-рішення від 28.10.2015 року № про сплату податку на додану вартість в сумі 391979,00 грн і штрафних санкцій в сумі 195989,50 грн залишено без задоволення, а вказане податкове повідомлення-рішення - без змін (т. 1 а.с. 206-211).

06.01.2016 року рішенням ГУ ДФС у Полтавській області №19/Ф/16-31-10-04-11 за результатами розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 28.10.2015 року № про сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 530468,00 грн і штрафних санкцій в сумі 132617,00 грн, скасовано податкове повідомлення-рішення Карлівської ОДПІ від 28.10.2015 року № в частині нарахованого основного платежу в сумі 9417,00 грн та в частині нарахованої штрафної санкції в сумі 2354,00 грн, в іншій частині основного платежу в сумі 521051,00 грн та нарахованої штрафної санкції в сумі 130263,00 грн зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача - без задоволення.

14.01.2016 року Карлівською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 651313,55 грн, у тому числі 521050,84 грн - за основним платежем та 130262,71 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями ( т. 1 а.с. 58).

За результатами розгляду скарг позивача на рішення ГУДФС у Полтавській області від 06.01.2016 року №18/Ф/16-31-10-04-11 та №19/Ф/16-31-10-04-11, ДФС України рішенням від 29.02.2016 року №2177/Ф/99-99-10-01-03-14 залишило без змін податкові повідомлення-рішення Карлівської ОДПІ від 28.10.2015 року № про збільшення грошового зобов'язання по податку на додану вартість та рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 06.01.2016 року №18/Ф/16-31-10-04-11 про результати розгляду первинної скарги, № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб (з урахуванням рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 06.01.2016 №19/Ф/16-31-10-04-11 про результати розгляду первинної скарги) та рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 06.01.2016 року №19/Ф/16-31-10-04-11 про результати розгляду первинної скарги, а повторні скарги позивача - без задоволення.

Позивач, не погоджуючись із висновками актів перевірок від 07.10.2015 року №41/17- та від 28.12.2015 року №92/17-, правомірністю збільшення йому суми грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій, звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.10.2015 року № та від 14.01.2016 року №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року у справі 816/466/16 адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 14.01.2016 № в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, 11010500 на суму 650 079,35 грн. (в тому числі за основним платежем - 520 063,48 грн. та за штрафними санкціями - 130 015,87 грн.). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 95 - 100).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2016 року у справі № 816/466/16 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково; апеляційну скаргу Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишено без задоволення; постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року у справі №816/466/16 скасовано в частині відмови в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.10.2015 року № в частині визначення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 388519 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 194259 грн 50 коп. та прийнято в цій частині нову постанову, якою дану частину позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено; скасовано податкове повідомлення-рішення Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 28.10.2015 року № в частині визначення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 388519 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 194259 грн 50 коп.; в іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року у справі № 816/466/16 залишено без змін (т. 1 а.с. 101-107).

25.09.2018 року позивач зверталася до відповідача зі скаргою, в якій просила скасувати (відкликати) вимогу Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції (Чутівське відділення) Головного управління ДФС у Полтавській області від 03.12.2015 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 46226,64 грн; виключити із інтегрованої картки платника податків та з інтегрованої автоматизованої системи "Податковий блок" відомості про наявність за ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування в сумі 46226,64 грн за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

12.10.2018 року позивачем отримано відповідь вих. №21/16-31 від 05.10.2018 року, з якої вбачається, що оскільки відомості про оскарження в судовому порядку вимоги від 03.12.2015 року № Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 46226,64 грн в Головному управлінні ДФС у Полтавській області відсутні, оскаржувана вимога про сплату боргу є чинною, а донараховані за актом перевірки суми підлягають сплаті (т. 1 а.с. 29-30).

Позивач, не погоджуючись з вимогою відповідача від 03.12.2015 року № Ф-, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у матеріалах справи первинні бухгалтерські документи спростовують висновки відповідача щодо завищення ФО-П ОСОБА_1 витрат, безпосередньо пов'язаних із отриманням доходів у 2014 році щодо придбання кормів на суму 3059196,96 грн. по причині безпідставного включення сум на їх придбання до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та додатку 5 розділу ІІІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 6 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449) сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (п. 3 розділу VІ Інструкції № 449).

Пунктом 4 розділу VІ Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Із матеріалів справи вбачається, що Харківським апеляційним адміністративним судом у постанові від 25.07.2018 року по справі №816/466/16 зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 при визначенні доходу отриманого протягом 2014 року від провадження господарської діяльності було занижено дохід на суму повернутих коштів в розмірі 5807,96 грн. Дана сума, як вказує податковий орган, не вплинула на податкове зобов'язання з ПДВ. Позивачем підтверджено, що нею було занижено валовий дохід в сумі 5807,96 грн., що підтверджується письмовими поясненнями останньої. Таким чином, колегія суддів погодилася з висновками контролюючого органу про заниження ФО-П ОСОБА_1 загального оподатковуваного доходу на суму 5807,96 грн за 2014 рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що судовими рішеннями по справі №816/466/16 фактично встановлено помилковість висновків відповідача про порушення вимог позивачем вимог підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України "Про збір та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", та заниження соціального внеску на суму 46226,64 грн. за 2014 рік.

Доводи апелянта про те, що остаточне судове рішення по справі №816/466/16 щодо скасування оскаржуваних платником податкових повідомлень-рішень не винесено, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на рішення суду першої та апеляційної інстанції по справі № 816/466/16, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2016 року по справі № 816/466/16 набрала законної сили, а тому обставини встановлені таким судовим рішенням не підлягають доказуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення ФО-П ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даним позовом, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно абз. 1 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу (далі - ПК України) з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до ст. 102 ПК України передбачено строк давності 1095 днів.

Отже, строк для звернення до суду платника податків із вимогою щодо визнання протиправним рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання становить 1095 днів із дня отримання такого рішення, незалежно від того, чи скористалася особа своїм правом на досудове розв'язання спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження.

Згідно п. 56.19 ст. 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Листом від 01.11.2011 року № 1935/11/13-11 Вищий адміністративний суд України роз'яснив, що при розв'язанні розглядуваної колізії слід керуватися пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, що також підтверджується практикою ЄСПЛ у справі "Щокін проти України".

Європейський Суд дійшов висновку про порушення прав заявників, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості закону» і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Відповідно, на думку Європейського Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства, яка призводила до його суперечливого тлумачення, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону».

Керуючись цими роз'ясненнями позивач вважав, що має 1095 днів для оскарження податкової вимоги від 03.12.2015 року № Ф-.

Враховуючи те, що раніше суди керувалися роз'ясненнями Вищого адміністративного суду України, викладеними, зокрема, у листі від 01.11.2011 року № 1935/11/13-11, обґрунтованими практикою ЄСПЛ, суд визнає поважними причини пропуску позивачем строку, визначеного пунктом 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України.

Отже, доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом не знайшли свого обгрунтованого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 по справі № 440/3693/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Н.В. Шевцова Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 08.04.19 року