Справа № 1.380.2019.000875
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.000875
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача Меленчука В.І.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича про визнання протиправними та скасування постанов,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича про стягнення з ОСОБА_3 основної суми винагороди в сумі 24373,56 грн. від 06.02.2019 року, про стягнення з ОСОБА_3 витрат виконавчого провадження в сумі 5092,51 грн. від 06.02.2019 року, що винесені в межах виконавчого провадження ВП №55813024 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-614/2011, виданого 24.11.2011 року Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 241915,66 грн., судового збору в сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваних постанов, з огляду на те, що під час вчинення виконавчих дій, відповідачем вже стягувалась основна винагорода з позивача та витрати на проведення виконавчих дій.

Ухвалою суду від 01.03.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви та одночасно уточнив позовні вимоги.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Так, згідно уточнених позовних вимог, позивач просить суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. про стягнення з ОСОБА_3 основної винагороди в сумі 24373,56 грн. від 06.02.2019 року;

-визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. про стягнення з ОСОБА_3 витрат виконавчого провадження в сумі 5092,51 грн. від 06.02.2019 року;

-визнати протиправними скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І., винесені в межах виконавчого провадження ВП №55813024 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-614/2011, виданого 24.11.2011 року Пустомитівським районним судом Львівської області.

На виконання вимог ухвали суду від 25.03.2019 року відповідачем надано для огляду в судовому засіданні оригінали виконавчого провадження ВП №56786617, а 04.04.2019 року відповідач долучив до матеріалів справи відповідну копію такого.

У судовому засіданні, що відбулося 29.03.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву.

Представник позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримав, з підстав, що викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, просив суд позов задоволити повністю. Окрім того, представник позивача у судовому засіданні наголосила, що позивач не оскаржує розмір винагороди, а лише підстави винесення таких. Тож, оскільки постанови приватного виконавця є виконавчими документами, тому, на думку позивача, відбудеться подвійне стягнення сум.

Відповідач позов не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також, у засіданні суду відповідач наголосив, що винесення спірних постанов не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження»; при винесенні таких керувався положеннями ст.ст.27, 45 Закону України «Про виконавче провадження»; про суму основної винагороди зазначив у постанові про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2018 року. Відповідач, спростовуючи доводи представника позивача, вказав, що внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» відбулося у липні 2018 року і до цього часу виконавцем не виносилося окремо постанов про стягнення основної винагороди. Більше того, відповідач відмітив, що оскаржувані постанови, які виконані позивачем, у зв'язку із сплатою коштів були винесені ним до винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу і цій постанові виконавцем також зазначено про кошти, що сплачені позивачем.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

15.02.2018 року приватним виконавцем, керуючись ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано сторонам виконавчого провадження за адресою, вказаною у виконавчому документі рекомендованою кореспонденцією. Дану постанову отримано боржником, що підтверджується наявними у матеріалах виконавчого провадження витягом із журналу реєстрації кореспонденції за 15.02.2018 року і повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання ОСОБА_3 22.02.2018 року.

15.02.2018 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. В порядку ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано запити у відповідні органи, з метою виявлення зареєстрованого за боржником майна; постанову про арешт коштів боржника.

Так, із відповіді AT «ПриватБанк» №6023 від 20.02.2018 року, з'ясовано, що залишок коштів на рахунку боржника становить 5757,24 грн.

Згідно відповіді АТ «Райффайзен Банк Аваль» №12719 від 22.02.2018 року встановлено, що залишок коштів на рахунку боржника відсутній.

У відповіді АБ «Укргазбанк» №770 від 23.02.2018 року на запит приватного виконавця вказано, що залишок коштів на рахунку боржника відсутній.

Згідно відповіді ГУ Держпраці у Львівській області №1807 від 23.02.2018 року, за боржником не зареєстровано рухомого чи нерухомого майна, що підлягає реєстрації або взяттю на облік, відповідно до наданих повноважень.

У відповіді, наданій на запит приватного виконавця ГУ Держгеокадастру у Львівській області №2685 від 28.02.2018 року зазначено, що за боржником не зареєстровано на території області земельних ділянок.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 23.02.2018 року, за боржником зареєстровано транспортний засіб марки BMW 520 ДНЗ НОМЕР_1.

У подальшому, 06.03.2018 року приватним виконавцем, у відповідності до ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про розшук майна боржника.

16.03.2018 року приватний виконавець виніс постанову про опис та арешт майна боржника, якою описав нерухоме майно боржника, а саме: ремонтна майстерня, площею 324,0 кв.м. за адресою - Львівська область, Турківський район, с.Ільник, вул.Центральна, 171-а.

Окрім того, 27.03.2018 року приватним виконавцем, керуючись ст.20 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову призначення суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні, з метою визначення вартостіописаного майна боржника.

17.05.2018 року відбулись електронні торги з реалізації описаного майна боржника.

На рахунок приватного виконавця поступили кошти від реалізації у сумі 60610,00 грн.

25.05.2018 року приватним виконавцем списано з рахунку боржника в AT «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 5757,24 грн.

Відповідач у судовому засіданні ствердив, що не заперечив і представник позивача, що за рахунок реалізації майна (60610,00 грн.) та списання з рахунку боржника в АТ «Приват Банк» (5757,24 грн.) на рахунок приватного виконавця поступили кошти у загальній сумі 66367,24 грн., з яких також стягнуто витрати виконавчого провадження у сумі 5092,51 грн.; стягнуто заборгованість на користь стягувача у розмірі 55704,30 грн. та основну винагороду приватного виконавця у сумі 5570,43 грн.

Матеріалами справи стверджується, що 06.02.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на суму 5092,51 грн.

06.02.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 24373,56 грн, з яких з боржника стягнуто 5570,43 грн., що становить 10 відсотків стягнутої на користь стягувача суми заборгованості.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Не погоджуючись із винесеними постановами від 06.02.2019 року про стягнення з боржника основної винагороди та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.3 вказаного Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець протягом трьох днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює розрахунок основної винагороди, ознайомлює з ним сторони виконавчого провадження, роз'яснює їм порядок сплати та стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Дана вимога дотримана виконавцем, підтвердженням слугує наявний супровідний лист до постанови про відкриття виконавчого провадження з відміткою позивача на поштовому повідомленні про отримання.

Відповідно до п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір також стягується від суми фактичної стягнутої державним виконавцем суми.

Тобто, регулювання стягнення виконавчого збору та основаної винагороди приватного виконавця є однаковим (ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження»).

Оскільки, відповідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» є вимога про зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, то враховуючи вимоги ч.3 ст.45 Закону, приватний виконавець повинен був зазначити у постанові про відкриття виконавчого провадження суму основаної винагороди, яка може бути стягнуто з боржника.

При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження не є виконавчим документом про стягнення суми основної винагороди приватного виконавця.

Відтак, питання про визначення суми основаної винагороди повинно бути вирішено приватним виконавцем в майбутньому, під час розподілу стягнутих з боржника грошових коштів відповідно до ст.45 Закону, окремою постановою, з урахуванням фактично стягнутого.

Суд звертає увагу, що під час примусового виконання виконавчого листа від 24.11.2011 року №2-614/2011, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області, з рахунку позивача у ПАТ «ПриватБанк» на рахунок відповідача в рамках виконавчого провадження №55813024 стягнуто заборгованість в сумі 268609,22 грн. (платіжна вимога №55813024 від 25.05.2018 року); стягнуто за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна в процесі виконавчого провадження основну винагороду приватного виконавця в розмірі 5570,43 грн. та 5092,51 грн. - витрат на проведення виконавчих дій.

Отримання вказаних сум у якості винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, останнім не заперечується.

Більше того, суд зазначає, що постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 06.02.2019 року ВП №55813024 містить як перелік (види), так і суми витрат виконавчого провадження, та, відповідно, винесена у відповідності до норм права.

При цьому, право приватного виконавця на стягнення з боржника витрат виконавчого провадження не ставиться законодавцем у залежність від вчинення ним виключно дій з примусового виконання рішення, у той час як такі витрати пов'язані безпосередньо зі здійсненням виконавцем функціональних обов'язків з моменту відкриття виконавчого провадження. У суду відсутні зауваження щодо виконання відповідачем власних дискреційних функцій щодо їх винесення.

З приводу посилань позивача на невиокремлення постанови про стягнення з боржника винагороди приватного виконавця від 06.02.2019 року в окреме провадження, то суд, позитивно оцінюючи доводи відповідача зазначає, що така не виділялася в окреме провадження в силу положень ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо посилання представника позивача у судовому засідання на те, що фактично приватним виконавцем було винесено повторну постанову про стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження, які передбачають відповідні стягнення коштів, не зважаючи на те, що з рахунків позивача уже були списані кошти, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Також, частиною 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (у редакції до 28.08.2018 року) передбачено, що приватний виконавець протягом трьох днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює розрахунок основної винагороди, ознайомлює з ним сторони виконавчого провадження, роз'яснює їм порядок сплати та стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Постанова приватного виконавця про стягнення виконавчих витрат та постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди, відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Водночас, за наслідками виконавчого провадження, як уже було вказано вище, з рахунків позивача було стягнуто відповідні суми заборгованості, витрат на проведення виконавчих дій та основну винагороду приватного виконавця.

Більше того, суд наголошує, що з інформації про виконавче провадження №55813024, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України вбачається, що остаточною дією в межах виконавчого провадження №55813024, яка було вчинена приватним виконавцем - це винесення постанови про повернення виконавчого документу. Жодних інших дій та постанов відповідачем у вказаному виконавчому провадженні після повернення виконавчого документа не вчинялося та не виносилося.

Окрім того, як наголосив приватний виконавець у судовому засіданні, у постанові про повернення виконавчого документа зазначено про вчинені дії щодо основної винагороди, яка сума стягнення і стягнуто витрати виконавчого провадження. Також, відповідач ствердив, що позивачем не оскаржується постанова про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначалася сума основної винагороди в розмірі 24373,56 грн.

Зважаючи на викладене, обставини справи, суд вважає, що оскаржувані постанови є правомірними і скасуванню не підлягають.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець (ч.3 ст.287 КАС України).

Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі (ч.4 ст.287 КАС України).

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність прийнятих ним постанов. Натомість факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.

При зазначених обставинах, вимоги позивача необґрунтовані, безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука Володимира Ігоровича про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, із врахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.