Справа № 2-а-4852/10/2570
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2019 року

Київ

справа №2-а-4852/10/2570

адміністративне провадження №К/9901/5444/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Шелест С.Б., суддів: Пилипенко О.Є., Романчук О.М. від 15.01.2015 у справі за позовом Державної податкової інспекції у м.Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області до Публічного акціонерного товариства «Ритм» про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року Державна податкова інспекція у м.Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - позивач/ Інспекція) звернулась до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Ритм» (далі - відповідач/Товариство), в якому просила стягнути із відповідача податок на додану вартість для виплати дотацій переробним підприємствам у розмірі 582332,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідачем, який є переробним підприємством, не перераховано відповідно до поданої ним декларації з податку на додану вартість (переробного підприємства) за травень 2010 року суми задекларованого ПДВ у розмірі 582332,00 грн. для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам, вони вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням і підлягають стягненню до державного бюджету.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2010 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки спірна сума використана Товариством не за цільовим призначенням і підлягає стягненню до державного бюджету.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2010 змінено в частині застосування норм матеріального права, які належить застосовувати при вирішенні справи. У решті постанова залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.10.2014 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2011 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.10.2010 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що допущення порушення відповідачем граничного строку сплати податкового зобов'язання у сумі 582332,00 грн., визначеного ним у податковій декларації за травень 2010 року, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі Інспекція вказує на те, що приймаючи рішення, апеляційний суд не врахував доводів позивача щодо несвоєчасності сплати відповідачем податку на додану вартість для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам, про що свідчить наявність боргу у картці особового рахунку Товариства.

Обґрунтовуючи заперечення на касаційну скаргу, відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити її без задоволення, а судове рішення без змін. При цьому посилається на правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що Товариством в порядку та в строки, передбачені законодавством, сплачено необхідну суму дотаційних коштів сільгоспвиробникам за травень 2010 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.02.2015 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ «Ритм» є платником податку на додану вартість, є переробним підприємством, яке відповідно до вимог пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР зобов'язане суму податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами всіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовувати виключно на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі.

За результатами невиїзної документальної (камеральної) перевірки обліку та використання ПАТ «Ритм» коштів, спрямованих на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за поставлені ними переробним підприємствам молока та м'яса в живій вазі по податкові декларації з ПДВ за травень 2010 року (№ від 21.06.2010), Інспекцією складено акт від 16.07.2010 №1201/15-243, яким встановлено, що станом на 01.07.2010 в картці особового рахунку ПАТ «Ритм» з ПДВ для виплати дотацій переробним підприємствам рахувався борг в розмірі 2313037,00 грн., в т.ч. по декларації з ПДВ (переробного підприємства) за травень 2010 року в сумі 582332,00 грн. Вказане, на думку позивача, свідчить про несвоєчасну сплату ПДВ для виплати дотацій, а відтак відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 №152 дана сума є такою, що використана не за цільовим призначенням, і підлягає стягненню до бюджету.

Відповідно до пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами всіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі. Порядок нарахування, виплати і використання зазначених коштів визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 №152 «Про деякі питання реалізації пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» затверджено Порядок нарахування, виплати і використання дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за поставлені ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі (далі - Порядок), який встановлює механізм нарахування, виплати і використання переробними підприємствами всіх форм власності, які мають власні або орендовані переробні потужності, дотацій сільськогосподарським товаровиробникам незалежно від форми власності і господарювання, включаючи ведення особистого селянського господарства (далі - товаровиробники), за поставлені ними починаючи з 31 грудня 2009 р. таким підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі (далі - дотації).

Згідно із пунктом 4 Порядку сума податку на додану вартість, що піддягає зарахуванню на небюджетний рахунок, відкритий переробному підприємству в територіальному органі Державного казначейства (далі - небюджетний рахунок), визначається щомісяця відповідно до декларації з податку на додану вартість (переробного підприємства). Перераховані товаровиробникам з поточних рахунків переробних підприємств без зарахування на небюджетні рахунки суми податку на додану вартість, що розраховуються такими підприємствами за декларацією з податку на додану вартість (переробного підприємства), а також суми податку на додану вартість, не зараховані на небюджетні рахунки та виплату яких здійснено з небюджетних рахунків з порушенням вимог цього Порядку, зокрема з порушенням строків, установлених законодавством для сплати податку на додану вартість, вважаються такими, що використовуються не за призначенням і підлягають стягненню до державного бюджету, що не звільняє переробні підприємства від виплати дотацій у відповідних сумах.

За правилами пункту 5 Порядку переробні підприємства за результатами діяльності за кожний звітний (податковий) період ведуть окремий податковий і бухгалтерський облік операцій з поставки готової продукції. За результатами зазначеного обліку переробні підприємства визначають відповідно до вимог Закону України «Про податок на додану вартість» суми податкових зобов'язань та податкового кредиту, які виникають у зв'язку з переробкою та поставкою готової продукції, і складають декларацію з податку на додану вартість (переробного підприємства), яка разом з декларацією щодо іншої діяльності подається до органу державної податкової служби за місцем реєстрації переробного підприємства як платника податку на додану вартість у порядку і в строки, встановлені зазначеним Законом, з урахуванням вимог нормативно-правових актів ДПА. Визначена до сплати за декларацією з податку на додану вартість (переробного підприємства) сума податку на додану вартість зараховується переробним підприємством на небюджетний рахунок у строки, встановлені для сплати податку на додану вартість. Переробне підприємство не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, подає за кожний звітний (податковий) період для підтвердження сплати сум податку на додану вартість реєстр платіжних доручень на фактично зараховані на небюджетний рахунок кошти і виписку територіального органу Державного казначейства з такого рахунка. Сума податку на додану вартість, щодо якої переробне підприємство не подало органу державної податкової служби підтвердження щодо зарахування її на небюджетний рахунок, вважається такою, що використовується не за призначенням і підлягає стягненню до державного бюджету.

Відповідно до пункту 7 Порядку перерахування товаровиробникам коштів за поставлені ними молоко і м'ясо в живій вазі здійснюється за платіжними дорученнями з поточного рахунка переробного підприємства, а дотацій - з його небюджетного рахунка на окремі рахунки товаровиробників (крім тих, що ведуть особисте селянське господарство), які вони повинні відкрити в обслуговуючих банках протягом одного звітного періоду та реквізити яких повинні офіційно повідомити переробним підприємствам.

Зміст наведених норм законодавства свідчить про те, що переробне підприємство, реалізовуючи молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, не сплачує податок на додану вартість до бюджету, а декларує податкові зобов'язанні за спеціальною податковою декларацією та спрямовує суму податку на додану вартість за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі.

Для цього переробне підприємство перераховує зараховані йому на поточний рахунок за поставлену продукцію суми податку на додану вартість на небюджетний рахунок, відкритий в територіальному органі Державного казначейства. При цьому перерахування дотацій з небюджетного рахунку переробного підприємства на окремі рахунки сільськогосподарських товаровиробників здійснюється у строк, що встановлений законодавством для сплати податку на додану вартість.

Так, підпунктом 5.14 наказу Державної податкової адміністрації України «Про затвердження форми податкової декларації та Порядку її заповнення і подання» від 30.05.1997 №166 передбачено порядок заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість переробного підприємства, в рядку 20 такої податкової декларації вказується сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню в особовому рахунку платника та спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам (пункт 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР).

В свою чергу, строки погашення податкових зобов'язань з податків, в тому числі з податку на додану вартість, визначені пунктом 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 №2181-ІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2181-ІІІ).

Відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього Закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Таким чином, за вимогами вищенаведеної норми Закону граничний строк сплати податкового зобов'язання, зазначеного у податковій декларації, обчислюється залежно від граничного строку для подання податкової декларації, що встановлений підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону.

Відповідно до підпункту «а» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону №2181-ІІІ податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до абзацу першого підпункту 4.1.5 пункту 4.1 статті 4 Закону №2181-ІІІ якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається наступний за вихідним або святковим операційний (банківський) день.

Таким чином, граничним строком для подання податкової декларації з податку на додану вартість (переробного підприємства) за травень 2010 року було 21.06.2010, а граничним строком сплати податкового зобов'язання - 01.07.2010. Відповідно граничним строком для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам, зазначених в рядку 20 цієї декларації, було 01.07.2010.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Товариством 20.06.2010 подано до Інспекції податкову декларацію з ПДВ (переробного підприємства) за травень 2010 року №, в рядку 20 якої «сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню в особовому рахунку платника та спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам» вказано 582332,00 грн.

У строк до 30.06.2010 (з врахуванням граничного строку сплати податкового зобов'язання - 01.07.2010) відповідачем перераховано дотаційні кошти товаровиробникам всього на суму 847000,00 грн., в т.ч. 582332,00 грн. за травень згідно із декларацією №, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями та особовою карткою платника податків.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність факту порушення відповідачем граничного строку зарахування на небюджетний рахунок сум податку на додану вартість, що спрямовані для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 у справі №2-а-4852/10/2570 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду