Справа № 440/3629/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р.Справа № 440/3629/18
Другого апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

за участі представників:

позивача Смольський Ю.С.

відповідача Біленко Н.О.

особа, що приєдналася до апеляційної скарги ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року по справі № 440/3629/18 (головуючий І інстанції: Гіглави О.В., дата складання повного тексту 12.11.2018 року) за позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" до Державної фіскальної служби України про скасування індивідуальної податкової консультації,

ВСТАНОВИВ :

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до суду з позовом до Державної фіскальної служби України в якому просив суд: скасувати індивідуальну податкову консультацію від 05 жовтня 2018 року №4292/6/99-99-15-02-02-15/ІПК.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано податкову консультацію від 05 жовтня 2018 року №4292/6/99-99-15-02-02-15/ІПК, надану Державною фіскальною службою України на звернення Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" від 19 вересня 2018 року №4641/12348. Вирішене питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апелянт наголошує, що індивідуальна податкова консультація від 05.10.2018 року щодо відсутності підстав для зменшення податку на прибуток стосовно акцизного податку при придбанні пального була надана у відповідності до чинного податкового законодавства, а тому відсутні підстави для надання іншої податкової консультації.

Фактично доводи апелянта відтворюють зміст відзиву на позов. Вказує, що у разі якщо у платника акцизного податку з реалізації пального не виникає об'єкта оподаткування з операцій реалізації пального, то і не може бути зменшено податок на прибуток на несплачені до бюджету суми акцизного податку особою, що придбаває таке пальне. Пункт 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України може поширюватися лише на платників акцизного податку з реалізації пального (наприклад, на постачальників пального), які зареєстровані платниками акцизного податку відповідно до Порядку електронного адміністрування реалізації пального, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 №113, та сплачують акцизний податок.

Поряд з цим, Податковий кодекс України в якості підстав для скасування податкової консультації чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору, чого товариством доведено не було. При цьому, статтею 53 Податкового кодексу України не передбачено визнання судом податкової консультації недійсною, яка, на думку платника податку, не містить чіткої (повної) відповіді на поставлене питання. Податкова консультація за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а також, не має сили нормативно-правового акту та не створює і не припиняє прав чи обов'язків особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону. Жодних управлінських висновків оскаржувана податкова консультація не містить, вчинити будь-які обов'язкові дії позивачу вона не приписує, та, відповідно, не порушує права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01 квітня 2019 року Офіс великих платників податків ДФС було визнано особою, яка приєдналася до апеляційної скарги по заяві від 27.03.2019 року.

В судовому засіданні представник апелянта, та особа, що приєдналася до скарги наполягали на задоволенні апеляційної скарги. Посилалися також на правовий висновок науково-правової експертизи від 23.01.2019 року №126/10-е виконаний Радою науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім..Корецького НАН України.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти скарги. Позивач скористався своїм правом надав до суду письмовий відзив на апеляційну скарну, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги відповідно до ст.308 КСАС України, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 00191282) 05.01.1995 зареєстроване в якості юридичної особи, номер та дата запису в Єдиному державному реєстрі про включення відомостей про юридичну особу 1 000014 від 22.09.2004 (а.с. 25-30). Позивач взятий на податковий облік 31.01.1995 (а.с. 27 зі звороту), є платником податку на прибуток, та як встановлено в судовому засіданні не є платником акцизного податку.

24.09.2018 за вх.№54497/6 до ДФС України надійшло звернення ПрАТ "Полтавський ГЗК" за індивідуальною письмовою податковою консультацією (в порядку статті 52 Податкового кодексу України) (а.с. 39-40).

В цьому зверненні товариство, з метою практичного використання пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України при складанні декларації з податку на прибуток та сплаті вказаного податку, прохало контролюючий орган надати письмову індивідуальну податкову консультацію з наступного питання:

"Чи має ПрАТ "Полтавський ГЗК", що є платником податку на прибуток на загальних підставах та є споживачем палива та сплачує акцизний податок у складі ціни на спожите паливо, право зменшити податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету за поточний податковий (звітний) період, на суму сплаченого в ціні товару за такий поточний податковий (звітний) період акцизного податку за зареєстрованими акцизними накладними на важкі дистиляти (газойль), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00, 2710 19 46 00, 2710 19 47 10 згідно УКТ ЗЕД, якщо вони були використані для транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно УКТ ЗЕД".

У відповідь на звернення товариства 05.10.2018 ДФС України надано індивідуальну податкову консультацію №4292/6/99-99-15-02-02-15/ІПК, за змістом якої тільки платник акцизного податку, який сплатив податок, зможе на зазначені суми сплаченого податку зменшити податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету у відповідному податковому (звітному) періоді. У разі якщо у платника акцизного податку з реалізації пального не виникає об'єкту оподаткування з операцій реалізації пального, то і не може бути зменшено податок на прибуток на несплачені до бюджету суми акцизного податку. Отже, пункт 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Кодексу може поширюватися на платників акцизного податку з реалізації пального (наприклад, на постачальників пального), які зареєстровані платниками акцизного податку відповідно до Порядку електронного адміністрування реалізації пального, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 №113, та сплачують акцизний податок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з позицією сторони позивача стосовно того, що вказана податкова консультація суперечить пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, нормам розділу VІ "Акцизний податок" Податкового кодексу України.

Здійснюючи апеляційний перегляд рішення суду, колегія суддів зазначає, що основним спірним питанням в межах справи є надання саме належної правової оцінки та правильності правозастосування відповідних положень податкового законодавства, що регулюють спірне питання. Спору щодо встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи між сторонами немає.

Так, за визначенням пункту 14.1.172 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 52 Податкового кодексу України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі.

Індивідуальні податкові консультації надаються: в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями; у письмовій формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що індивідуальна податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування на практиці конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надана така консультація. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз'яснення конкретному платнику податків по конкретній нормі закону.

При цьому, обов'язковими складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства. Наявність чи відсутність цих складових у своїй сукупності надають підстави для висновку про належність письмового документа до податкової консультації.

Відповідно до пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету платниками податку за поточний податковий (звітний) період, зменшується на суму сплаченого за такий поточний податковий (звітний) період акцизного податку за зареєстрованими акцизними накладними на важкі дистиляти (газойль), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00, 2710 19 46 00, 2710 19 47 10 згідно з УКТ ЗЕД, якщо вони були використані для транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД.

Якщо платник податку на прибуток у звітному періоді не отримав прибутку або сума податку на прибуток менша за суму акцизного податку, залишок суми такого податку, не врахований у зменшення податку на прибуток за поточний податковий (звітний) період, не зменшує податок на прибуток у наступних податкових (звітних) періодах.

За змістом позовної заяви, ПрАТ "Полтавський ГЗК" у своїй діяльності експлуатує 28 одиниць транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД - Інші залізничні локомотиви; локомотиви тендери: - локомотиви дизель-електричні - тепловози ЧМЕ-3 та тепловози ТЕМ-7, та 58 одиниць транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8704 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД - моторні транспортні засоби для перевезення вантажів: - автомобілі-самоскиди, призначені для використання на бездоріжжі: - з двигуном внутрішнього згорання із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем) або з двигуном внутрішнього згорання з іскровим запалюванням; - вантажопідйомністю понад 75 т - автосамоскиди САТ та Hitachi вантажопідйомністю від 90 до 180 тон.

Товариство в ході здійснення господарської діяльності під час експлуатації вказаних транспортних засобів використовує важкі дистиляти (газойль), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00 згідно з УКТ ЗЕД - Нафта або нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід (мінералів), крім сирих; продукти, в іншому місці не зазначені, з вмістом 70 мас.% або більше нафти чи нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних порід (мінералів), при чому ці нафтопродукти є основними складовими частинами продуктів; відпрацьовані нафтопродукти: - нафта та нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід (мінералів), крім сирих; продукти, в іншому місці не зазначені, з вмістом 70 мас.% або більше нафти чи нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних порід (мінералів), при чому ці нафтопродукти є основними складовими частинами продуктів, за виключенням тих, що містять біодизель та відпрацьовані нафтопродукти: і інші: важкі дистиляти: газойлі: для інших цілей: - із вмістом сірки не більш як 0,001 мас. %.

Протягом 2018 року Товариство придбавало у постачальника дизельне паливо, код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00. На всі поставлені партії дизельного палива виписані рахунки-фактури та представлені акцизні накладні, зареєстровані в установленому законодавством порядку. Вартість отриманого дизельного палива оплачена постачальнику в повному розмірі. Частину дизельного палива товариством використано для транспортних засобів, що класифікують у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно УКТ ЗЕД.

На підтвердження вказаних обставин товариством, як приклад, до матеріалів справи долучено рахунок-фактуру на дизельне паливо від 07.06.2018 №8820, акцизну накладну на важкі дистиляти (газойлі) від 07.06.2018 №5670, прибутковий ордер на дизельне паливо №289, залізничну накладну, платіжне доручення, звіти про рух дизельного пального по тепловозам за вересень 2018 року, витрати дизельного палива вересень 2018 року (а.с. 9-17).

Як вже зазначалось, що зазначені обставини не є спірними в межах справи.

Як правильно визначено судом, що позивач, наполягаючи на невідповідності оскаржуваної податкової консультації нормам пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України посилається на те, що він в розумінні вимог Податкового кодексу України є платником податку на прибуток на загальних підставах, є споживачем палива та сплачує акцизний податок у складі ціни на спожите паливо, а відтак має право зменшити податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету за відповідний податковий (звітний) період на суму акцизного податку, сплаченого в ціні товару за такий відповідний податковий (звітний) період.

Обґрунтованість наданої податкової консультації контролюючий орган пояснює саме тим, що позивач в розумінні вимог Податкового кодексу України та Порядку електронного адміністрування реалізації пального, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 №113 "Деякі питання електронного адміністрування реалізації пального" не є платником акцизного податку з реалізації пального, який зареєстрований платником акцизного податку відповідно до зазначеного Порядку та сплачує акцизний податок.

При цьому, свою позицію відповідач мотивує листом Міністерства фінансів України від 10.05.2018 №11320-10-10/12920, за змістом якого пункт 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України поширюється саме на суб'єктів господарювання, які є платниками акцизного податку з реалізації пального, тобто на тих, які здійснюють операції, визначені абзацом 2 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

За приписами пункту 231.3 статті 231 Податкового кодексу України акцизна накладна складається платником податку в день реалізації пального при кожній повній або частковій операції з реалізації пального.

Акцизна накладна складається на кількість реалізованого підакцизного товару, така акцизна накладна надається покупцю, якому реалізовано підакцизний товар, а сума акцизного податку в ціні підакцизного товару по операції з реалізації такого товару вказується окремим рядком в рахунку-фактурі постачальника і підлягає сплаті покупцем в ціні товару. Сплачуючи вартість підакцизного товару, покупець такого товару сплачує в ціні товару акцизний податок, на кількість товару, вказану в зареєстрованій акцизній накладній.

Як правильно зазначає суд першої інстанції, що сплативши постачальнику вартість підакцизного товару, в ціну якого включено суму акцизного податку, та отримавши від постачальника зареєстровану акцизну накладну платник податку на прибуток, який є кінцевим споживачем такого підакцизного товару, виконує першу з умов набуття права застосування норми пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Використавши отримане паливо для транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД, платник податку на прибуток виконує другу умову набуття права застосування норми пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Інших умов використання вказаної норми Податковий кодекс України не передбачає, а пункт 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України жодним чином не обмежує право використання цього пункту виключно суб'єктами господарювання, які є платниками акцизного податку з реалізації пального, оскільки акцизний податок є непрямим податком, тому його фактичними платниками є споживачі палива, які сплачують податок у складі ціни на паливо.

З огляду на правовий зміст пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується, що позивач, який є платником податку на прибуток на загальних підставах, є споживачем палива та сплачуючи акцизний податок у складі ціни на спожите паливо, а відтак має право зменшити податок на прибуток, що підлягає сплаті до державного бюджету за відповідний податковий (звітний) період на суму акцизного податку, сплаченого в ціні товару за такий відповідний податковий (звітний) період. Саме у такий правовий спосіб врегульоване зазначене питання, та не ставить в залежність від наявності бути особою зареєстрованим платником акцизного податку, відносини податкового регулювання якого мають іншу складову, та який і є його платником до бюджету.

Законодавець передбачив можливість для відповідної особи, який є платником податку на прибуток врахування при його обчисленні та нарахуванні, сплаченого по факту придбання в ціні відповідного товару акцизного податку

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що одним з принципів податкового законодавства, що визначені у ст.4 ПК України, є принцип презумпції правомірності рішень платника податків визначений п.п.4.1.4 п.4.1 цієї статі, який передбачає, що в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то правомірним є рішення платника податку.

З огляду на встановлені обставини справи та характер правовідносин зі спірного питання, колегія суддів вважає, що через відсутність формулювання з достатньою точністю та чіткістю наведених вище положень вимог податкового законодавства, через що має місце неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, що витікають з таких правовідносин, щодо практичного застосування окремих норм податкового законодавства, тому існує правова та законодавчо визначена можливість прийняти позицію платника податків.

За викладених обставин, судом критично оцінюються висновки відповідача у спірній індивідуальній податковій консультації стосовно того, що пункт 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України може поширюватися виключно на платників акцизного податку з реалізації пального (наприклад, постачальників пального), які зареєстровані платниками акцизного податку відповідно до Порядку електронного адміністрування реалізації пального, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 №113, та сплачують акцизний податок, оскільки у податковій консультації відсутні будь які обґрунтовані роз'яснення з приводу практичної можливості платників акцизного податку з реалізації пального (наприклад, постачальників пального) виконати вимогу зазначеної норми в частині другої умови для зменшення податку на прибуток на суму сплаченого акцизного податку, а саме, щодо використання важких дистилятів (газойлю), що класифікуються у товарних підкатегоріях 2710 19 43 00, 2710 19 46 00, 2710 19 47 10 згідно з УКТ ЗЕД, для транспортних засобів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 8602 10 00 00, 8704 10 10 10 згідно з УКТ ЗЕД.

Щодо посилань відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог товариства, на те, що статтею 53 Податкового кодексу України не передбачено визнання судом податкової консультації недійсною, яка, на думку платника податку, не містить чіткої (повної) відповіді на поставлене питання, то судом такі посилання відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 53.2 статті 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Отже, зі змісту вказаної норми слідує, що платник податків в праві оскаржити до суду надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладений в письмовій формі.

Стосовно доводів ДФС України про те, що податкова консультація за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а також, не має сили нормативно-правового акту та не створює і не припиняє прав чи обов'язків особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону, жодних управлінських висновків оскаржувана податкова консультація не містить, вчинити будь-які обов'язкові дії позивачу вона не приписує, та, відповідно, не порушує його права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, суд вважає за доцільне зазначити, що виходячи з приписів пункту 53.2 статті 53 Податкового кодексу України податкова консультація може бути оскаржена саме з підстав суперечливості нормам або змісту відповідного податку. Відсутність висновків по суті поставлених запитань також може бути підставою для незгоди зі змістом відповідної письмової податкової консультації.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/2032/16 та постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018 у справі №816/2388/17.

За викладених обставин, оскільки спірна індивідуальна податкова консультація суперечить нормам пункту 15 підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, суд першої інстанції дійшов законного висновку про обґрунтованість позовних ПрАТ "Полтавський ГЗК" про скасування такої індивідуальної податкової консультації.

Колегія суддів не приймає до уваги наданий особою, що приєдналася до апеляційної скарги - Офіс великих платників податків ДФС України правовий висновок науково-правової експертизи від 23.01.2019 року №126/10-е виконаний співробітником Радою науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім..Корецького НАН України стосовно того, що застосування положень п.15 підр.4 розд.ХХ ПК України розповсюджується лише на платників, які здійснили сплату акцизного податку до бюджету, і не може розповсюджуватися на інших платників такого податку, які не є імпортерами або виробниками підакцизної продукції та не сплачують цей податок до бюджету, які здійснюють оплату на користь продавця під час придбання важких дистилятів (газойль) у складі вартості (ціни) яких визначається акцизний податок.

Так, з огляду на положення статті 113 КАС України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

При чому, колегія суддів звертає увагу, що висновок експерта у галузі права може бути поданий з питань: або 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; або 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

В межах справи такий висновок не є обов'язковим для суду, не стосується питань передбачених п.1 та п.2 ст.112 КАС України, його можна вважати лише як допоміжний (консультативний).

В той же час сформований висновок від 23.01.2019 року №126/10-е виконаний ст.науковим співробітником Ради науково-правових експертиз при Інституті держави та права ім..Корецького НАН України ОСОБА_4 не можна вважати беззаперечним свідченням правомірності зроблених та наданих відповідачем у спірній індивідуальній податковій консультації з вище наведених правових обґрунтувань здійснених судом першої інстанції, та підтверджені судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Судове рішення не може бути скасовано з формальних підстав.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. ч.6 ст.12, 23, 31, 33, 90, 257, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року по справі № 440/3629/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 05 квітня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц