Справа № 240/5458/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м.Житомир справа № 240/5458/18

категорія 111020300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Біляченко Д.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Житомирській області до ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу,

встановив:

Головне управління ДФС у Житомирській області звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_3 податкову заборгованість в сумі 61786,10 грн. У обґрунтування пред'явлених вимог позивач указує, що податковими повідомленнями - рішеннями від 30.10.2017 № 322-51, № 323-51, від 06.04.2018 № 0-0608, № 0-0608 було визначено суму грошового зобов'язання відповідача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості. Вказані податкові повідомлення - рішення відповідачем оскаржено не було, а тому визначена в них сума грошового зобов'язання є узгодженою. Головним управлінням ДФС у Житомирській області сформовано та направлено ОСОБА_3 податкову вимогу № 906-17 від 29.01.2018, однак сума боргу сплачена не була. На момент звернення до суду за відповідачем рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості в загальній сумі 61786,10 грн, який належить стягненню в судовому порядку.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 21.12.2018.

21.12.2018 судове засідання не відбулося внаслідок неявки позивача. Нове судове засідання в справі призначено на 23.01.2019.

22.01.2019 відповідач подала заяву про відкладення розгляду справи. 23.01.2019 справа в судовому засіданні не слухалася. Призначено засідання в справі на 07.02.2019.

07.02.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 04.03.2019, у зв'язку з необхідність надання представником позивача оригіналів документів.

04.03.2019 справа знята з розгляду. Судове засідання призначено на 20.03.2019.

20.03.2019 в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідача та продовжено перерву в судовому розгляді до 01.04.2019.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Установлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок загальною площею 583,70 кв.м. за адресою: Житомирська обл., Житомирський р., с. Левків, провулок Першотравневий, 22а. Підстава виникнення права власності: договір дарування, зареєстрований 3-ю Житомирською державною нотаріальною контрою 11.11.2004 за № 2-5094. Також відповідач, на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом ОСОБА_4 26.12.2006, р. № 1565, є власником будинку загальною площею 137,40 кв.м. за адресою: Житомирська обл., Житомирський р., с. Левків, провулок Першотравневий, 22.

30 жовтня 2017 року ГУ ДФС у Житомирській області прийнято податкові повідомлення - рішення, якими ОСОБА_3, згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, за 2016 рік, а саме № 323-51 на суму податкового зобов'язання у розмірі 25201,15 грн і № 322-51 на суму податкового зобов'язання у розмірі 47,35 грн.

Вказані рішення були надіслані рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення, проте повернулися із довідкою (ф.20) відділення зв'язку від 07.12.2017 із зазначенням причини невручення «за закінченням встановленого строку зберігання».

06 квітня 2018 року відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення:

- № 0-0608 про визначення ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, за 2017 рік у розмірі 2198,40 грн;

- № 0-0608, яким також відповідачу визначено суму податкового зобов'язання за вказаним платежем за 2017 рік у розмірі 34339,20 грн.

Поштове відправлення, в якому направлені податкові повідомлення - рішення від 06.04.2018, повернулися із довідкою (ф.20) відділення зв'язку від 27.06.2018 із зазначенням причини невручення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Як видно із зведеного розрахунку сум податкового боргу, які не були задоволені боржником протягом строку встановленого для їх погашення, сформованого ГУ ДФС у Житомирській області податкові зобов'язання за 2016-2017 роки в загальному розмірі 61786,10 грн відповідачем сплачено не було.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За змістом пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України) податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

У відповідності до п. 6.1 ст. 6 ПК України, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до положень п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп. 14.1.39);

податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156);

податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175).

В силу приписів пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України одним із місцевих податків є податок на майно.

Згідно із п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно із положеннями пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості в порядку, визначеному в пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України.

Відповідно до абз. 1 підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

У підпункті 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно із пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України, податкове зобовязання за звітний рік з податку сплачується:

а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Відповідно до пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

За змістом абзацу другого пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України).

В ході судового розгляду судом установлено, що податкові повідомлення рішення від 30.10.2017 та від 06.04.2018 були надіслані відповідачу за її податковою адресою. Проте відправлення були повернуті без вручення адресату до контролюючого органу, у зв'язку із закінченням строку зберігання.

Разом з цим, суд наголошує, що в силу приписів ст. 42 ПК України податкові повідомлення рішення від 30.10.2017 та від 06.04.2018 вважаються врученими відповідачу 07.12.2017 та 27.06.2018, відповідно.

Матеріали справи доказів оскарження вказаних рішень контролюючого органу не містять, відтак визначені в них суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2017 роки є узгодженими та належать до сплати, в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Відповідно до положень п.п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

29 січня 2018 року контролюючим органом сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми "Ф" № 906-17 із зазначенням суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями станом на 28.01.2018 у розмірі 25248,50 грн.

Вказана податкова вимога, відповідно до статті 42 ПК України, також вважається врученою відповідачу.

Докази сплати відповідачем податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2017 роки в загальній сумі 61786,10 грн відсутні. Відтак, згідно зі підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання у загальній сумі 61786,10 грн вважається податковим боргом.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України визнано, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно із п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

У відповідності до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Суд зауважує, що відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. Натомість надані представником позивача докази свідчать про невиконання платником податків у добровільному порядку обов'язків, передбачених вимогами Податкового кодексу України, в частині сплати податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016-2017 роки в загальній сумі 61786,10 грн.

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 250, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003, ідентифікаційний номер: 39459195) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,10029, РНКПП: НОМЕР_1) про стягнення податкового боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь бюджету в особі Головного управління ДФС у Житомирській області податкову заборгованість в розмірі 61786,10 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повне судове рішення складене 08 квітня 2019 року