Справа № 520/8550/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

+Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 р. № 520/8550/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Шляхової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Молчанової О.М.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ГУ НП в Харківській області - Маслоша С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про поновлення на посаді-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Харківській області № 779 від 05.07.2018 року.

- Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31.08.2018 року № 239 о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_2, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Харківській області, з 31.08.2018 року.

- Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 291/о від 06.11.2018 року в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_2, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Харківській області, з 01.09.2018 року.

- Зобов'язати поновити підполковника поліції ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Харківській області.

- Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 31.08.2018 року по день ухвалення рішення суду, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов'язкових платежів, суми незаконно невиплаченої заробітної плати, а саме премії, під час проведення службового розслідування у сумі 11395 грн. 80 коп.

- Зобов'язати ГУ НП у Харківській області відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

- Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення підполковника поліції ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Харківській області та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_2 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 31.08.2018 року по день ухвалення рішення суду, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов'язкових платежів.

- Задовольнити позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що акт про відмову від ознайомлення з наказом № 779 від 05.07.2018 року був спеціально виготовлений для розгляду справи в суді. Зміст наказу про накладення дисциплінарного стягнення від 05.07.2018 року № 779 не був доведений до відома Позивача під підпис, що передбачено відповідними нормативними актами, чинними на час видання спірних документів.

Також позивач зазначає, що у якості підстав для його звільнення у наказі № 291/о від 06.11.2018, зазначені: копія довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського від 28.08.2018 року №89 та лист начальника ВПЗ ГУ НП в Харківській області від 30.10.2018 року. Однак, підстави звільнення і документи, що супроводжують процес звільнення поліцейського зі служби в поліції чітко визначені законодавством України. За таких обставин вважає, що копія довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського від 28.08.2018 № 89, видана КНП «Центр первинної медичної допомоги Золочівської селищної ради» і лист начальника ВПЗ ГУНП в Харківській області від 30.10.2018 № 1086/119-26/01-2018 не є документами з питань проходження служби, на підставі яких здійснюється підготовка та видання наказів по особовому складу. Крім того, на думку позивача, Начальник Відділу правового забезпечення ГУНП в Харківській області не є службовою особою, яка має право подавати до підрозділу кадрового забезпечення документи для подальшої підготовки та видання наказів по особовому складу. Таким чином, вважає, що наказ ГУНП в Харківській області № 291/о від 06.11.2018 року та наказ ГУНП №239 о/с від 31.08.2018 року підготовлені та видані з порушенням норм чинного законодавства, тому вони підлягають скасуванню судом, оскільки аналіз правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Позивач зазначає, що, незважаючи на формальну дату звільнення, яка була штучно змінена представниками ГУ НП в Харківській області, відповідачем було порушено законну процедуру звільнення та права ОСОБА_2, у зв'язку із чим позовні вимоги вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представником відповідача наданий відзив на позов (т.1 а.с. 57-59), письмові пояснення (т. 1 а.с. 149- 151) та додатковий відзив на позов з урахуванням уточнених позовних вимог (т. 1 а.с. 210-212), в якому представник відповідача з вимогами поданого позову не погоджується, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ГУНП в Харківській області не було відомо про перебування ОСОБА_2 на лікарняному у період з 28.08.2018 по 31.08.2018. Згідно рапорту підполковника поліції ОСОБА_4 ОСОБА_2 з 23.08.2018 був відсутній на службі і про причини відсутності не повідомляв. Відповідно до відповіді Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Харківській області» МВС України підполковник поліції ОСОБА_2 станом на 30.08.2018 на лікуванні у поліклініці не перебував. Тому 31.08.2018 було видано наказ ГУНП в Харківській області № 239 о/с про звільнення позивача. Представник відповідача також повідомив суд про те, що разом із позовною заявою до ГУНП в Харківській області позивачем було надіслано і копію довідки про тимчасову непрацездатність за № 89, відповідно до якої ОСОБА_2 проходив амбулаторне лікування з 28.08.2018 по 31.08.2018. Таким чином, ГУНП в Харківській області стало відомо про те, що 31.08.2018 ОСОБА_5 проходив амбулаторне лікування, у зв'язку із чим наказом ГУНП в Харківській області від 06.11.2018 № 291 о/с, з дотриманням вимог законодавства, скасовано пункт наказу ГУНП в Харківській області від 31.08.2018 №239 о/с в частині звільнення зі служби в поліції позивача з 31.08.2018 та звільнено ОСОБА_2 зі служби в поліції з 01.09.2018. Повідомив суд також про те, що наказ ГУНП в Харківській області від 05.07.2018 № 779 «Про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2.» був доведений до особового складу відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області шляхом його оголошення слідчим Фоміним О.В. 27.07.2018. Копія наказу була направлена позивачу 09.08.2018 та згідно довідки про відстеження поштової кореспонденції вручена особисто ОСОБА_2 16.08.2018.

Витяг наказу від 31.08.2018 року № 239 о/с направлено позивачу листом від 31.08.2018 за вих. 5768/119-12/01-2018, однак ОСОБА_2 вказаний лист не отримав, що підтверджується довідкою про відстеження поштової кореспонденції.

У судовому засідання позивач та його представник підтримали доводи заявленого позову з підстав, викладених у ньому. Зазначив, що він не погоджується із наказами про своє звільнення та вважає їх такими, що порушують його права, у зв'язку із чим звернувся із даним позовом до суду. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог поданого позову заперечував, зазначивши, що підставою для скасування наказу ГУНП в Харківській області від 31.08.2018 № 239 о/с була довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського від 28.08.2018 № 89 та лист начальника ВПЗ ГУНП в Харківській області від 30.10.2018, а підстава для звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції залишилася незмінна - наказ ГУНП в Харківській області від 05.07.2018 № 779 «Про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2.» . Просив суд у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Харківській області відмовити повністю.

Заслухавши учасників справи, пояснення свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_2, перебував на службі в органах внутрішніх справ з серпня 1998 року. За період служби позивач працював на посадах інспектора по роботі з персоналом Золочівського РВ УМВС України в Харківській області, оперуповноваженого відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю Шевченківського районного відділу Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області, старшого оперуповноваженого відділення державної служби боротьби з економічною злочинністю Шевченківського районного відділу Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області, оперуповноваженого СМВ ДСБЕЗ по боротьбі із економічною злочинністю у сфері зовнішньоекономічної діяльності ГУМВС України в Харківській області, оперуповноваженого відділу боротьби з легалізацією доходів одержаних злочинним шляхом га організованими групами і злочинними організаціями у сфері економіки УБОЗ ГУМВС України в Харківській області, оперуповноваженого відділу боротьби із злочинами в галузі економіки УДСБЕЗ ГУМВС України в Харківській області, старшого оперуповноваженого відділу боротьби зі злочинами в галузях економіки УДСБЕЗ ГУМВС України в Харківській області, оперуповноваженого сектору ДСБЕЗ Київського РВ ГУМВС України в Харківській області, оперуповноваженого відділу боротьби з легалізацією доходів організованих злочинних груп УБОЗ ГУМВС України в Харківській області, оперуповноваженого в ОВС відділу боротьби з легалізацією доходів організованих злочинних груп УБОЗ ГУМВС України в Харківській області, старшого оперуповноваженого в ОВС відділу протидії злочинам у бюджетній сфері Управління протидії злочинності у сфері економіки ГУМВС України в Харківській області, старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у бюджетній сфері УПЗСЕ ГУМВС України в Харківській області, старшого оперуповноваженого ОВС управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Харківській області.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин позивач проходив службу в органах Національної поліції та обіймав посаду старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Харківській області і перебував у спеціальному званні - підполковник поліції.

З приводу фактичних обставин, що слугували підставою звільнення позивача з органів внутрішніх справ, встановлено наступне.

Як встановлено під час розгляду справи, 25.04.2018 до ГУНП в Харківській області надійшла інформація про те, що у ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 29.03.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000736 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 368 КК України, працівниками Служби безпеки України припинені протиправні дії старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_2, який 25.04.2018 отримав від громадянина ОСОБА_6, неправомірну вигоду у розмірі 6000 доларів США за вчинення дій направлених на внесення до ЄРДР відомостей відносно посадових осіб ТОВ «Арт груп». Грошові кошти у ОСОБА_2 вилучені під час затримання.

25.04.2018 підполковника поліції ОСОБА_2 затримано в порядку ст. 208 КПК України та доставлено до м. Київ для проведення слідчих дій.?

Судом встановлено, що Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.05.2018 № 703 за фактом реєстрації в ЄРДР відомостей про скоєне підполковником поліції ОСОБА_2 кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 368 КК України, призначено службове розслідування (а.с. 66).

Дисциплінарним статутом ОВС та Інструкцією про Порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 не визначено обов'язку доводити під підпис наказ про призначення службового розслідування до осіб, відносно яких воно призначено. Тому наказ ГУНП в Харківській області від 03.05.2018 № 703 «Про призначення та проведення службового розслідування» під підпис до ОСОБА_5 не доводився, однак з вказаним наказом він був ознайомлений безпосередньо капітаном поліції ОСОБА_7, про що останній повідомив під час допиту у судовому засіданні 10.01.2019 року. Ознайомлення ОСОБА_2 з наказом про призначення службового розслідування, також підтверджує майор поліції ОСОБА_8, якого було опитано у якості свідка у судовому засіданні 10.01.2019 року.

Отже, на підставі зазначених обставин суд вбачає, що позивачу було відомо про підстави призначення службового розслідування.

Відповідно до статті 17 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ, статті 70 Закону України «Про Національну поліцію» та розділу VII Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_2 наказом ГУНП в Харківській області від 14.05.2018 № 757 відсторонено від виконання службових обов'язків на період проведення службового розслідування (а.с. 69).

Судовим розглядом встановлено, що опитаний у ході службового розслідування підполковник поліції ОСОБА_2 від надання будь-яких інших пояснень відмовився, посилаючись на ст. 63 Конституції України (а.с. 70).

Під час розгляду справи у судовому засіданні 10.01.2019 року були опитані свідки -співробітники ГУ НП в Харківській області ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_8, зокрема, зазначив, що службове розслідування було призначено, згідно наказу керівника. Зазначив, що опитування ОСОБА_2 відбувалось у рамках саме службового розслідування, проте у наданих письмових поясненнях посилання про те, що здійснюється службове розслідування, відсутнє, оскільки формою, затвердженою відповідним наказом - таке посилання не передбачено. Зазначає, що ОСОБА_2 було відомо, що опитування проходить в рамках саме службового розслідування.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що приїхав з копією наказу про проведення службового розслідування відносно ОСОБА_2, але під підпис останнього з таким наказом не знайомив, оскільки ознайомлення позивача з таким наказом на нього не покладалось, але позивач був обізнаний щодо підстав проведення та самого факту службового розслідування відносно нього.

Представником відповідача у ході розгляду справи повідомлено, що під час проведення службового розслідування для встановлення або спростування факту можливого порушення службової дисципліни з боку підполковника поліції ОСОБА_2 виникла необхідність у отриманні відповідно до вимог п. 6.2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2018 № 230, інформації зі Служби безпеки України, про обставини вчинення ОСОБА_2 вказаного кримінального правопорушення. У зв'язку з цим, з метою підготовки відповідного запиту до Служби безпеки України та отримання відповіді, керуючись вимогами п. 5.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2018 № 230, строк проведення службового розслідування подовжено до 03.07.2018.

07.06.2018 старшому слідчому в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України майору юстиції Хлебніковій О.М. було направлено запит (вих. № 3822/119-12/02-2018) щодо надання інформації про обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України та копії повідомлення останньому про підозру.

Відповідно до повідомлення про підозру підполковнику поліції ОСОБА_2, яке було надане майором юстиції Хлебніковою О.М. для приєднання до матеріалів службового розслідування з'ясовано, що в період з 23.03.2018 по 25.04.2018 підполковник поліції ОСОБА_2, перебуваючи на той час на посаді старшого оперуповноваженого УЗЕ в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України, вимагав та отримав від громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_6 неправомірну винагороду у розмірі 8000 доларів США безпосередньо за вчинення дій, направлених на внесення відомостей до ЄРДР відносно посадових осіб ТОВ «Арт груп» та був затриманий.

Судом з'ясовано, що на теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000736 від 29.03.2018 триває та рішення не прийнято.

При розгляді даної справи суд вважає за необхідне висвітлити ключові аспекти спірних правовідносин, які у сукупності дають змогу дійти висновку відносно того, чи відповідають оскаржувані накази вимогам, встановленим ч.2 ст.2 КАС України.

Як встановлено в ході розгляду справи, під час проведення службового розслідування уповноваженими особами були проведені наступні заходи: відібрано пояснення ОСОБА_2 в рамках службового розслідування, призначеного відносно нього наказом ГУНП в Харківській області від 03.05.2018 № 703; опитано начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4; направлено запит (вих. № 3822/119-12/02-2018) старшому слідчому в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України майору юстиції Хлебніковій О.М. щодо надання інформації про обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України та копії повідомлення останньому про підозру; вивчено повідомлення про підозру підполковнику поліції ОСОБА_2, яке було надане майором юстиції Хлебніковою О.М. для приєднання до матеріалів службового розслідування.

З п. 2 Висновку службового розслідування, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що відомості про скоєння кримінального правопорушення підполковником поліції ОСОБА_2 у рамках проведеного службового розслідування підтвердити або спростувати не надалося можливим (а.с. 60-63).

Між тим, пунктом 3 зазначеного Висновку визначено, що за порушення службової дисципліни, що виразилося у порушенні вимог ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-1V, поширеним на поліцейських Законом України № 901-VIII, Присяги поліцейського, пунктів 1, 2 ч.1 статті 18, статті 22 Закону України «Про запобігання корупції», у частині використання своїх службових повноважень та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, а також порушення вимог Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, в частині дотримання норм професійної етики за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час, підполковник поліції ОСОБА_2 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с. 63, а.с. 63 зворот).

За результатами службового розслідування 02.07.2018 начальником ГУНП в Харківській затверджено висновок службового розслідування.

В подальшому на підставі висновків службового розслідування ГУНП в Харківській області 05.07.2018 був виданий наказ № 779 «Про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2.» (а.с. 75).

Представником відповідача у ході розгляду справи зазначалось, що 26.07.2018 ОСОБА_2 в присутності начальника відділу СУ ГУНП ОСОБА_4 та заступника начальника відділу СУ ГУНП ОСОБА_16 було запропоновано ознайомитись з наказом ГУНП в Харківській області від 05.07.2018 № 779 «Про накладення дисциплінарного Стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2.», проте ОСОБА_2 відмовився ознайомитися з наказом ГУНП від 05.07.2018 № 779 «Про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2.»., про що складено акт від 26.07.2018 (а.с. 105).

В подальшому 31.08.2018 наказом ГУ НП в Харківській області № 239 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції. (а.с. 24).

Не погодившись із своїм звільненням позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи справу по суті, суд зазначає, що спірні правовідносини на час їх виникнення врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, який затверджено Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, яка затверджена наказом МВС від 12.03.2013 року № 230, Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно із частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Пунктами 10, 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Суд зазначає, що станом на час винесення оскаржуваного наказу про накладення дисциплінарного стягнення на позивача, Дисциплінарного статуту Національної поліції України не затверджено, а тому, у спірних правовідносинах сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, який затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 № 901-VIII

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.04.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

Отже, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, зокрема, пунктом 6 частини першої вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не набрав чинності, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, який не втратив чинність і продовжував діяти як станом на момент вчинення проступку позивачем, так і на момент накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно з частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з частиною сьомою статті 13 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Таким чином, притягнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України до дисциплінарної відповідальності можливе лише за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.

Стаття 14 Дисциплінарного статуту встановлює, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Порядок проведення службових розслідувань регулюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (далі - Інструкція № 230, чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС (рядового та начальницького складу) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підпунктами 2.2.5, 2.2.20 пункту 2.2. передбачено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником зокрема у разі скоєння особою рядового і начальницького складу дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Приписами пунктів 2.5., 2.6. визначалось, що підстави для призначення службового розслідування можуть міститься в службових документах осіб рядового і начальницького складу, матеріалах перевірок, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів або в інших документах, отриманих у встановленому законодавством України порядку. Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Пунктом 3.1. передбачено, що начальники ГУ МВС мають право призначати службове розслідування стосовно осіб рядового і начальницького складу тих органів чи підрозділів внутрішніх справ, діяльність яких вони координують або контролюють.

Розділом VI Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України визначаються, зокрема, права особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі-особи РНС), стосовно якої проводиться службове розслідування.

Пунктом 6.3.1. зазначеної Інструкції визначено, що особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі-особи РНС), стосовно якої проводиться службове розслідування, мають право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування.

Відомчими наказами не передбачено, як письмово оформлюється витребування інформації про підстави проведення службового розслідування, тому позивачем на ім'я начальника УКЗ ГУНП в Харківській області, в підпорядкуванні якого знаходиться відділ інспекції особового складу, який проводив відносно нього службове розслідування, було підготовлений та направлений запит, щодо підстав продовження терміну проведення службового розслідування відносно мене. Вказаний лист був прийнятий та зареєстрований в УКЗ ГУНП в Харківській області за вх.М104 від 19.06.2018року

Відповідно до пунктів 5.3, 5.4., завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно п. 8.1., 8.2-8.4. підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка (і) проводила (и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування, зокрема, викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) рядового і начальницького складу скоїла (и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку тощо.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються, зокрема: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень.

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником. (пункт 8.7).

Таким чином зі змісту пункту 5.4. Інструкції № 230 вбачається, що якщо вину особи повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

З метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення або невиконанню вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції за рішенням начальника органу, який має право приймати або звільняти із служби особу, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування.

Отже, з огляду на вищевикладене, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з'ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Як встановлено судовим розглядом за результатами проведеного службового розслідування та складеного за його результатами висновку від 02.07.2018 року наказом начальника ГУ НП у Харківській області № 779 від 05.07.2018 року ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с. 75).

31.08.2018 наказом ГУ НП в Харківській області № 239 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, підставою для видачі наказу № 779 від 05.07.2018 «Про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2.», а пізніше і наказу від 31.08.2018 № 239 о/с «По особовому складу», яким позивача звільнено зі служби, слугував Висновок службового розслідування за фактом внесення до ЄРДР відомостей про скоєне кримінальне правопорушення підполковником поліції ОСОБА_2 (а. с. 60-63).

Між тим з п. 2 резолютивної частини Висновку вбачається, що відомості про скоєння кримінального правопорушення підполковником поліції ОСОБА_2 в рамках проведеного службового розслідування підтвердити або спростувати не надалось можливим.

Єдиними даними, встановленими під час службового розслідування, які підтверджують факт порушення ОСОБА_2 службової дисципліни, є відомості, викладені у повідомленні про підозру від 26.04.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд погоджується із твердженнями позивача, що звільнення з посади є крайнім заходом дисциплінарного впливу, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на час проведення службового розслідування підполковник ОСОБА_2 діючих дисциплінарних стягнень не мав. Загальний стаж його роботи в правоохоронних органах складає більше 20 років.

Зі службової характеристики позивача (а.с. 35) вбачається, що за період служби ОСОБА_2 зарекомендував себе з позитивного боку. Протягом служби та виконання своїх службових обов'язків дотримувався законів та мав принциповий та наполегливий підхід в роботі.

Відповідно до службової характеристики, наданої ОСОБА_2 т.в.о. начальника УЗЕ в Харківській області Департаменту захисту економіки НП України підполковником поліції ОСОБА_17 за період служби позивач зарекомендував себе дисциплінованим, принциповим у вирішенні службових питань працівником та має позитивні результати в службовій діяльності. За час роботи в органах МВС України, був неодноразово відзначений численними відомчими нагородами.

Отже, фактично висновок службового розслідування містить лише опис вчинених позивачем дій.

Узагальненим зібранням професійно - етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей є Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 № 1179 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 грудня 2016 року за №1576/29706) (далі - Правила № 1179).

Пункт 1 розділу ІІ передбачає, що під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Пунктом 3 Розділу V Правил № 1179 передбачено, що керівник органу (підрозділу) поліції повинен, зокрема: бути прикладом дотримання Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, професійно-етичних вимог, основних принципів професійної діяльності та правил поведінки поліцейських, визначених цими Правилами, а також вимагати їх дотримання від підлеглих; об'єктивно оцінювати виконання службових обов'язків підлеглими, а в разі порушення норм законодавства України або недотримання вимог цих Правил - ініціювати притягнення їх до відповідальності згідно із законодавством України; заохочувати етичну поведінку.

На думку суду відповідачем належними та допустимими доказами не було доведено факту порушення позивачем зазначених норм Правил № 1179.

За правилами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За висновком суду, факт порушення ОСОБА_2 службової дисципліни відповідачем належними та допустимими доказами не доведений.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що при позитивній характеристиці позивача з боку керівництва, відповідності ним займаній посаді, відсутності на час проведення службового розслідування діючих дисциплінарних стягнень та судового рішення про визнання позивача винним у скоєнні адміністративного проступку, щодо якого проводилось службове розслідування обраний вид дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст. 2 КАС України, щодо обґрунтованості та пропорційності, оскільки при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Тобто, необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення службової дисципліни, як вина працівника, наявність якої має бути обов'язково доведена роботодавцем.

У свою чергу, вина позивача з приводу вчинення ним порушення службової дисципліни, або скоєння кримінального порушення не доведена.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наказ начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05 липня 2018 року № 779 «Про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2.» прийнятий без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та з порушенням принципу розсудливості, а отже підлягає скасуванню.

Відмова позивача від надання пояснень 04.05.2018 року та ознайомитись із наказом від 05.07.2018 р. № 779 ще не свідчить про вину позивача та є його правом, гарантованим статтею 63 Конституції України, та відмовився надавати пояснення по суті вчинених ним дій.

Таким чином, у даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Між тим, суд критично ставиться до тверджень позивача, що акт від 26.07.2018 р.про відмову ознайомитись з наказом № 779 від 05.07.2018 - складено за його відсутності та у якості доказів цього твердження ОСОБА_2 посилається на роздруківку систематизованого звіту з погодинного хронометражу входу-виходу системи пропуску «Бар'єр» за період з 04.05.3028 року по 01.10.2018 року за номером карти №95.48164, яка належить ОСОБА_15 (а.с. 193-199), оскільки як повідомлено представником відповідача система пропуску «Бар'єр», встановлена у службовому приміщенні УЗЕ в Харківській області ДЗІ НПУ за адресою м. Харків, вул. Весніна, 14, під'їзд 1.

Проте стороною відповідача у судовому засіданні зазначалось, що 26.07.2018 ОСОБА_2 був запрошений до адміністративної будівлі за адресою м.Харків вул. Весніна, 14, під'їзд 2. За вказаною адресою розміщено слідче управління ГУНП в Харківській області. Відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 05.07.2018 № 779 обов'язок ознайомити ОСОБА_2 з наказом було покладено на заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_18, а тому 26.07.2018 ОСОБА_2 і був запрошений до службового кабінету заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_18 за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14, під'їзд 2 і у присутності начальника відділу СУ ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4 та заступника начальника відділу підполковника поліції ОСОБА_16, підполковником поліції ОСОБА_18 ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитись із наказом ГУНП в Харківській області від 05.07.2019 № 779. Проте позивач від особистого ознайомлення із вказаним наказом відмовився, про що було складено відповідний акт відмови від ознайомлення із наказом.

За таких обставин, твердження позивача, що акт про відмову ознайомитись з наказом складено за його відсутності - не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, проте зазначена обставина не впливає на висновки, зроблені судом під час розгляду справи.

Щодо позовних вимог про скасування наказу від 31.08.2018 року № 239 о/с в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_2 суд зазначає наступне:

Як вже зазначалось наказом ГУ НП в Харківській області № 239 о/с від 31.08.2018 ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції

Проте, як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_2 у період з 28.08.2018 по 31.08.2018 перебував на лікарняному, про що свідчать копія лікарняного листа, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 34).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Дисциплінарного Статуту, дисциплінарні стягнення у вигляді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Представник відповідача зазначає, що ГУ НП в Харківській області не було відомо про перебування ОСОБА_19О. на лікарняному у період з 28.08.2018 по 31.08.2018. Згідно рапорту підполковника поліції ОСОБА_4 ОСОБА_2 3.23Л8.2018 був відсутній на службі і про причини відсутності не повідомляв. Відповідно до відповіді Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Харківській області» МВС України підполковник поліції ОСОБА_2 станом на 30.08.2018 на лікуванні у поліклініці не перебував. Тому 31.08.2018 було видано наказ ГУНП в Харківській області № 239 о/с про звільнення позивача.

Між тим, суд наголошує, що вбачає порушення з боку відповідача стосовно звільнення ОСОБА_2 . 31.08.2018 року під час перебування його на лікарняному.

Оскільки в подальшому Наказом ГУНП в Харківській області від 06.11.2018 № 291 о/с, було скасовано пункт наказу ГУНП в Харківській області від 31.08.2018 № 239 о/с в частині звільнення зі служби в поліції позивача з 31.08.2018 та звільнено ОСОБА_2 зі служби в поліції з 01.09.2018. Як зазначає представник відповідача, ГУНП в Харківській області самостійно усунуло вказану «помилку» та скасування пункту наказу та видання іншого відбулося на підставі довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського від 28.08.2018 № 89 та листа начальника ВПЗ ГУНП в Харківській області від 30.10.2018 № 1086/1 19-26/01-2018.

Тобто, наказ № 239 о/с від 31.08.2018 в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2 є скасованим наказом від 06.11.2018 № 291 о/с, а тому суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки оскаржуваний наказ № 239 о/с від 31.08.2018 року є скасованим.

Стосовно позовних вимог про скасування наказу від 06.11.2018 № 291 о/с, суд зазначає наступне.

Оскільки статтею 18 Дисциплінарного статуту ОВС, чинному на момент звільнення ОСОБА_2, заборонено звільнення в період тимчасової непрацездатності, то як встановлено у ході розгляду справи після того, як було виявлено факт перебування на лікарняному, наказ ГУНП в Харківській області від 31.08.2018 № 239 о/с було скасовано та видано наказ ГУНП від 06.11.2018 № 291, яким ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції з 01.09.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, у якості підстави для прийняття наказу від 06.11.2018 № 291, яким скасований наказ ГУНП в Харківській області від 31.08.2018 № 239 о/с - була довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського від 28.08.2018 № 89 та лист начальника ВПЗ ГУНП в Харківській області від 30.10.2018.

Зазначеним наказом № 291 від 06.11.2018 року ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції вже 01.09.2018 року.

Проте у зазначеному наказі у якості підстави для прийняття цього наказу не зазначається така підстава як наказ ГУНП в Харківській області від 05.07.2018 № 779 «Про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2

Судом встановлено, що скасування пункту наказу та видання іншого відбулося на підставі довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського від 28.08.2018 № 89 та листа начальника ВПЗ ГУНП в Харківській області від 30.10.2018 № 1086/1 19-26/01-2018.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону № 580-VIII, під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Як вже зазначалось, відповідно до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Як встановлено у ході розгляду справи лише 10.01.2019 року під час судового розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 представником відповідача ГУНП в Харківській області було надано наказ №291 о/с від 06.11.2018 року, у якому зазначено про скасування пункту наказу ГУНП в Харківській області від 31.08.2018 №239 о/с в частині звільнення зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»: підполковника поліції ОСОБА_2/0095780/, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Харківській області, з 31.08.2018 року.

У цьому ж наказі зазначено: «...звільнити зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»: підполковника поліції ОСОБА_2/0095780/, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Харківській області, з 01.09.2018 року..»

Отже, з наказу ГУНП в Харківській області №291 від 06 листопаду 2018 року можна зробити висновок, що ОСОБА_2 ще 1 вересня 2018 року був працівником поліції, якого раніше уже звільнили відповідним наказом по особовому складу.

Оскільки абз. 1 п. 5.4 Інструкції передбачає, якщо вину особи рядового і начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч. 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Відповідно до ч. ч. 10-11 ст. 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно з положеннями ст. 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування.

Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов'язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службових обов'язків.

Отже, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд зазначає, що особа рядового або начальницького складу органу внутрішніх справ, яка повідомила про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншим працівником міліції, не може бути звільнена із служби чи змушена до звільнення або притягнута до дисциплінарної відповідальності у зв'язку з таким повідомленням.

Застосувавши до позивача крайній захід дисциплінарного впливу у вигляді звільнення без наявності достатніх та доведених підстав, відповідачем порушені вищенаведені приписи діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову і в цій частині.

Щодо позовних вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд також повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішені спору.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач взагалі не надає обґрунтування а ні характеру моральної шкоди, заподіяної позивачеві звільненням з поліції, а ні визначеній ним сумі, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо решти позовних вимог, останні також підлягають задоволенню із застосуванням поряд з нормами спеціального законодавства, загальних законодавчих трудових норм з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 77 Закону України "Про національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Так, у контексті норм спеціального законодавства, беручи до уваги безпідставність наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05.07.2018 №779 «Про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2.» у вигляді звільнення зі служби, який скасовується судом, суд приходить до висновку також про скасування наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області №291 о/с від 06.11.2018 року, яким звільнено підполковника поліції ОСОБА_2 у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з 01.09.2018 року.

В контексті ж норм трудового законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 05.03.2012 у справі №21-42а12.

Крім того, листом Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 року №753/11/13-10 "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" зазначено, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до ч.2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, законодавцем встановлено межі періоду виплати середнього заробітку, а саме: весь час вимушеного прогулу, а відтак, оскільки незаконне звільнення позивача спричинило вимушений прогул, останній підлягає стягненню на користь позивача.

Також, суд акцентує увагу, що в силу положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_2 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 31.08.2018 року по день ухвалення рішення суду, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов'язкових платежів, суми незаконно невиплаченої заробітної плати,

Проте суд, в даній вимозі виходить за межі позову та задовольняє її у спосіб стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме: з 01.09.2018 року..

Щодо суми грошового забезпечення, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.05.2013 року № 7 задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Так, середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок),.

Вказаний Порядок застосовується, зокрема, при обрахуванні вимушеного прогулу (пп."з" п.1 розділу 1 Порядку).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось з 1 вересня 2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці, а саме: за липень та серпень 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 та 3 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби - рішення підлягає негайному виконанню.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (; 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 5) про поновлення на посаді - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області про накладення дисциплінарного стягнення на підполковника поліції ОСОБА_2, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Харківській області № 779 від 05.07.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 291/о від 06.11.2018 року в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_2, старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Харківській області, з 01.09.2018 року.

Поновити підполковника поліції ОСОБА_2 в органах Національної поліції на посаді старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП в Харківській області з 01.09.2018 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_2 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.09.2018 року по день ухвалення рішення суду, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов'язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1; АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код 40108599).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 квітня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.