Справа № 145/2118/18
Суддя: Кіосак Н. О.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

"21" березня 2019 р. Справа № 145/2118/18

Провадження № 2-а/145/2/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Віценко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Тиврівського ВП Цунаєва Олександра Михайловича про скасування постанови від 16.11.2018 року (серії ДПО18 № 815891),

встановив:

23.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить скасувати постанову ДПО18 №815891 від 16.11.2018 року про накладення на нього адміністративного стягнення, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції № 1 Тиврівського ВП Цунаєва О.М.

В заяві вказує, що 16.11.2018 року відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, в якій зазначив, що 16.11.2018 року, о 18 год. 20 хв., в смт. Тиврів, по вул. Тиверській, він, керуючи автомобілем, здійснив обгін т/з на (зазначено нерозбірливо), під час зупинки т/з поліцією не у відповідності п. 14.6 (а) (зазначено нерозбірливо), відповідну світлову сигналізацію, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та притягнув до адміністративної відповідальності, наклавши штраф у розмірі 425,00 грн.

Притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконним з наступних причин.

Всупереч статті 283 КУпАП, п. 2 розділу ІУ Інструкції № 1395 відповідач чітко не зазначив, який саме пункт нормативного акту він порушив; нерозбірливо заповнена постанова, що ускладнює визначення вини, відсутні докази правопорушення. Відповідач відмовився наводити докази на його прохання, що доводять його вину, свідків, які знаходяться в транспортному засобі.

Інспектор вказав, що не було ввімкнено аварійний сигнал водієм, але в зв'язку з тим, що перегорів запобіжник і не ввімкнулися аварійні вогні, було виставлено аварійний знак.

Ухвалою судді від 28.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження.

Запропоновано відповідачу в п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутності, позов задоволити, а також письмові пояснення, за якими вказав, що відповідач інкременув йому, що він ніби-то зробив обгін на перехресті, обігнавши при цьому авто патрульної поліції.

Проте він не вчиняв ніякого обгону. Згідно ПДР обгін - це маневр, пов'язаний з виїздом на зустрічну смугу (бік проїзної частини) і подальшим обов'язковим поверненням на ту, з якої було започатковано маневр. Він робив випередження - це маневр, виконаний в межах свого боку проїзної частини зі швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспорту. Випередження не передбачає виїзд на зустрічну смугу і обов'язкового повернення на раніше займану. Випередження можливо і з ліва, і з права, обгін - тільки з ліва. Він скоїв випередження так, тому, що авто, яке рухалось в перед нього, всупереч п. 11.5 ПДР України, рухалось в лівому забороненому боці при вільному правому, зі швидкістю не більше 30 км/год., при цьому, ускладнюючи рух іншим ТЗ. Його авто випереджало авто з правого боку, не перетинаючи при цьому смугу зустрічного авто, не виїжджаючи на тротуар та за межами перехрестя.

Відповідно до п.3.25 ПДР він мав права здійснити обгін, так як вказаний автомобіль рухався із швидкістю менше 30 км/год, але він зробив випередження, що додатково зазначає його правоту та дотримання усіх правил та норм чинного законодавства.

Інспектор написав в постанові не розбірливим почерком, про що потім довелось тільки здогадуватись, що водій ТЗ порушив правила проїзду перехрестя, зупинок транспортних засобів, про що вказано в п.п.9.9ПДР. Аварійно світлова сигналізація повинна бути ввімкнена ( підпункт (б)) у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до п.п. 9.11 ПДР, якщо транспортний засіб не обладнаний аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, що було в його випадку, потрібно встановити аварійний знак, що також було зроблено в його випадку, ще можна було увімкнути миготливий ліхтар червоного кольору. Цього всього інспектор йому не пояснив, а просто на власний розсуд без всяких на то доказів склав адміністративний протокол.

Відповідач - інспектор сектору реагування патрульної поліції № 1 Тиврівського ВП Цунаєв О.М. в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, що стверджується розпискою про вручення судової повістки. Заяв про відкладення розгляду справи не надійшло.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Постановою інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Тиврівського ВП Цунаєвим О.М. від 16.11.2018 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Зі змісту винесеної постанови вбачається, що 16.11.2018 року, о 18 год. 20 хв., в смт. Тиврів, по вул. Тиверській, ОСОБА_1 керував автомобілем, порушив правила обгону, а саме здійснив обгін транспортного засобу на перехресті п. 14,6 (а) ПДР, а також під час зупинки транспортного засобу поліцією не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З позовної заяви вбачається, що позивач при складанні постанови про адміністративне правопорушення заперечував факт вчинення адміністративного правопорушення, оспорював і накладення на нього адміністративного стягнення.

При цьому вказана обставина не заперечується відповідачем, оскільки відзиву на позов із викладом заперечень щодо вказаних обставин він не надав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження від 28.11.2018 року.

Таким чином, відповідач, в силу вимог ч.5 ст.258 КУпАП повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначити відомості, передбачені ст.256 КУпАП, що ним не зроблено.

Крім того, частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду перехресть, порушення правил обгону, порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.

Дана норма КУпАП не передбачає відповідальність за не ввімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки на вимогу поліцейського, оскільки в даному випадку не відбувається ні початку, ні зміни напрямку руху транспортного засобу.

Крім того, всупереч ст. 283 КУпАП, у постанові відповідач не вказав, який пункт ПДР України порушив позивач, не ввімкнувши аварійну сигналізацію.

Відповідно до п.. 9б ПДР України у разі зупинки на вимогу поліцейського має бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Проте, згідно п.9.11 ПДР України, якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

Доказів на спростування доводів позивача про те, після зупинки його працівниками поліції він встановив знак аварійної зупинки суду не надано.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідач зобов'язаний був з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Тобто, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених і складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. В даному випадку на працівника поліції.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Проте, будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок відповідача про те, що позивач вчинив обгін транспортного засобу на перехресті чи на спростування доводів позивача про те, що він зробив випередження, суду не надано, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно з принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у справі не доведений склад правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП, постанова, винесена відповідачем з істотними порушеннями КУпАП, не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не ґрунтується на повно з'ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення, доказів на спростування позову відповідачем не надано.

Позивачем 23.11.2018 року було сплачено 704 грн. 80 коп. судового збору (а.с.1) згідно квитанції № 37031513 від 23.11.2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову з сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягннення судового збору з суб'єкта владних повноважень, службова особа якого виступала відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 90, 139, 242, 243, 244, 245, 286 КАС України, ст. ст. 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ДПО18 № 815891 від 16.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції № 1 Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Цунаєвим Олександром Михайловичем.

Стягнути на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок понесених судових витрат при сплаті судового збору з Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань Тиврівського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Тиврівський районний суд протягом 10 днів з дня його винесення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:Н. О. Кіосак