Справа № 620/637/19
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/637/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 та просить:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період із 08.04.2017 по 27.09.2018 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 08.04.2017 по 27.09.2018.

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік, та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатитр ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 27.09.2018.

3. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) повного розрахунку при звільненні та стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ПІН НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.09.2018 по 02.11.2018 в розмірі 7940 (сім тисяч дев`ятсот сорок) грн. 16 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що не здійснивши нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період із 08.04.2017 по 27.09.2018, а також грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік, не провівши повний розрахунок при звільненні, відповідач порушив вимоги чинного законодавства, права та охоронювані законом інтереси позивача.

Ухвалою судді від 05.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засівдання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання від відповідача, в якому він просить розглядати справу за відсутності його представника.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) з 08.04.2017.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2018 був звільнений з військової служби в запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підпункт «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або оголошення мобілізації, та вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду)

Позивачем було направлено інформаційний запит до військової частини НОМЕР_1 , щодо надання інформації про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 08.04.2017 по 27.09.2018 ( дату звільнення з військової служби) та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

11.02.2019 за вих. № 568 військова частина НОМЕР_1 надала позивачу відповідь, відповідно до якої повідомила, що індексація грошового забезпечення за період з 08.04.2017 по 27.09.2018 не нараховувалась та не виплачувалась, а також не нараховувалась та не виплачувалась грошова компенсація за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік.

Також повідомлено, що соціальна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій за 2018 рік надавалась.

Звільнення позивача відбулось 27.09.2018, а остаточний розрахунок з ним було проведено 02.11.2018, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача, відкритого у Акціонерному товаристві КБ «Приватбанк».

Згідно вищевказаної виписки 02.11.2018 позивачу військова часина НОМЕР_1 виплатила заробітну плату в сумі 87 559,72 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно інформації, яка міститься в листі військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2019 за вих. 568, вбачається, що ОСОБА_1 не була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік.

ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, на підставі чого набув статус учасника бойових дій, що підтверджується довідкою № 268 від 14.07.2016 року та посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_5 , виданого 21 січня 2015 року.

Статтею 4 Закону України від 15.11.1996 №504 "Про відпустки" (зі змінами та доповненнями) установлені певні види відпусток, серед яких є такі види відпусток, як додаткові.

Відповідно ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" визначено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка і збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 12 ст.12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (зі змінами та доповненнями) передбачено, що учасника бойових дій надаються такі пільги: - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Таким чином, згідно з нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що із службовий та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

На даний час в Україні діє особливий період, який розпочався з 17.03.2014, з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію" і триває на даний час.

Статтями 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток. Пунктом 19 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені п.17 (в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і п. 18 (в особливий період під час дії воєнного стану цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Надання військовослужбовцям - учасникам бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинена та поставлена в залежність від наявності або відсутності дії "особливого періоду".

Тобто, на період дії "особливого періоду" учасники бойових дій не можуть користуватися відповідною відпусткою та згідно положень абз.3 п.14 ст.10-1 закону №2011, жим передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються з військової служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, отримувати грошову компенсацію за відпустку, яка на час проходження військової служби та дії особливого періоду військовослужбовцям не надавалась.

Відповідно до пункту з розділу XXXI наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за чар такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 - 27.09.2018, йому неправомірно не була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки за 2017 рік.

Таким чином, вимоги позивача щодо нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік виходячи з розміру грошового забезпечення на час звільнення з військової служби є правомірними та підлягають задоволенню.

Ст. 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів .в умовах зростання цін.

Індексація грошового забезпечення є державною гарантією щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін і є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Невиплата індексації грошового забезпечення втрати частини доходів є обмеженням Конституційних прав та є незаконною.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовій обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру.

Частини 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначають, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі -закон 1282) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Вищевказаним законом визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

У межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік здійснюється проведення індексації грошових доходів населення (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Нормами Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2019 року № 42 за період з квітня 2017 року по вересень 2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.

Таким чином, військова частина НОМЕР_1 неправомірно не здійснювала нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 08.04.2017 по 27.09.2018, в порушення вимог Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

Згідно з пунктом 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Згідно пункту 1.9. Інструкції №260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно, зазначена редакція набула чинності з 04.10.2016 на підставі наказу Міністерства оборони України від 11.08.2016 №420.

В силу частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Таким чином, у військовій частині НОМЕР_1 , крім невиплати всіх сум грошового забезпечення, належних до виплати позивачу також виникла затримка розрахунку при звільненні, що дає підстави заявити вимоги про стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку.

Порядок нарахування грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється у відповідності до Постанови КМУ Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, "Інструкції про порядок грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та іншим особам", затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, "Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України", затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.11.2010 року № 590.

Зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в Збройних силах України та питання здійснення виплати за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Але згідно загального правила пріоритетними є норми спеціального законодавства а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15.

Оскільки, спеціальне законодавство з питань проходження військової служби жодним чином не регулює питання відповідальності роботодавця при неналежному виконанні ним встановленого законом порядку та строків виплати належної грошової суми при звільнені військовослужбовця, то застосування загального нормативно-правового акту яким є Кодекс законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VІІІ (далі КЗпП України) є цілком мотивованим та обґрунтованим.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України зазначається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку..

Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні Конституційний Суд України від 15.10.2013 №9рп/2013 зазначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної платні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду країни від 03.07.2013 (справа №6-64цс13), відповідно до якої, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, як і незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати, не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Днем звільнення ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , днем остаточного розрахунку при звільненні, в даному випадку, є день отримання позивачем грошових коштів в сумі 87559,72 грн. від військової частини НОМЕР_6 на картковий рахунок Акціонерного товариства Приватбанк - 02.11.2018.

Календарними місяцями, що передують звільненню ОСОБА_1 є липень та серпень 2018 року.

Згідно Картки особового рахунку військовослужбовця № 315 щодо розміру грошового забезпечення позивача виданої військовою частиною НОМЕР_6 розмір його грошового забезпечення за липень 2018 року складав 6727 (шість тисяч сімсот двадцять сім) грн. 07 коп., за серпень 2018 року - 6727 ( шість тисяч сімсот двадцять сім) грн. 07 коп.

Грошового забезпечення позивачу було нараховано за 30 робочих днів у липні 2018 року та за 31 робочих дня у серпні 2018 року. Таким чином, сумарна кількість відпрацьованих днів за липень та серпень 2018 року складає 61 день.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача розраховується наступним чином; 6727 (шість тисяч сімсот двадцять сім) грн. 07 коп. + 6727 ( шість тисяч сімсот двадцять сім) грн) 07 коп. : 61 = 220 ( двісті двадцять) грн.56 коп.

Враховуючи, що відповідач затримав розрахунок при звільненні з позивачем на 36 днів, з 27.09.2018 (день звільнення) по 02.11.2018 (день перерахування коштів на картковий рахунок позивача) середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, становить: 220 грн.56 коп. х 36 = 7940 ( сім тисяч дев`ятсот сорок) грн. 16 коп.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період із 08.04.2017 по 27.09.2018 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 08.04.2017 по 27.09.2018.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 рік, та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатитр ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 27.09.2018.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_3 ) повного розрахунку при звільненні та стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ПІН НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.09.2018 по 02.11.2018 в розмірі 7940 (сім тисяч дев`ятсот сорок) грн. 16 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 квітня 2019 року.

Суддя С.Л. Клопот