Справа № 810/211/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/211/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Ісаєнко Ю.А., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Київська обласна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Громадська організація Садове товариство «Надія», ОСОБА_3 про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправними дії державного кадастрового реєстратора відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області по внесенню змін до Державного земельного кадастру щодо «вірного» місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1. Позивач просив також зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області привести дані Державного земельного кадастру у відповідність з фактичним місцезнаходженням зазначеної земельної ділянки у стан, який існував до 11.07.2017 р.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що місце розташування належної йому на праві власності земельної ділянки було змінене державним реєстратором без його відома та з порушенням вимог Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Зокрема, скаржник посилається на те, що зміна координат (місцезнаходження) земельної ділянки не є виправленням помилки в розумінні Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Апелянт наголошує на тому, що зміни до Державного земельного кадастру щодо місця розташування належної йому земельної ділянки були внесені без складання протоколу виправлення помилки та повідомлення про це власника.

У відзивах на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Київській області та державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» наполягають на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Так, відповідач звертає увагу на та, що в силу приписів Порядку ведення Державного земельного кадастру державний кадастровий реєстратор наділений повноваженнями щодо виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру.

Головне управління Держгеокадастру у Київській області також стверджує, що протокол виправлення помилки був створений в електронному вигляді. Разом з тим, направлення цього протоколу власнику земельної ділянки чинним законодавством не передбачено.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2004 р. ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,1194 га, розташованої на території Хотянівської сільської ради, садове товариство «Дніпро-11».

25.06.2014 р. за заявою позивача відомості про земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру.

27 червня 2017 р. громадська організація Садове товариство «Надія» звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою, у якій просила внести зміни до Державного земельного кадастру щодо відповідного розташування земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1).

До заяви були додані: копія зведеного плану ГО СТ «Надія»; копія схеми генерального плану для розширення садового товариства; копія листа № 524 від 17.06.2005 р.; копія листа членів СТ «Надія» від 17.05.2005 р.

30.06.2017 р. Вишгородським виробничим відділом Київської обласної філії Центру Державного земельного кадастру передано відділу управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області в електронному вигляді інформацію каталогу координат земельної ділянки № НОМЕР_1.

11 липня 2017 р. державним кадастровим реєстратором Трохимчуком А.О. внесено зміни Державного земельного кадастру щодо «вірного» місця розташування належної ОСОБА_2 земельної ділянки.

Ці зміни полягають у тому, що було змінено місце розташування (координати) земельної ділянки

Тобто, фактично земельна ділянка перенесена на інше місце без зміни її площі.

Стаття 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 р. № 3613-VI визначає, що Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру зокрема, на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Частиною 3 статті 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17 жовтня 2012 р. (надалі за текстом - «Порядок»).

Як відзиві на позов, так і у суді апеляційної інстанції відповідач наголошував на тому, що вносячи зміни Державного земельного кадастру щодо «вірного» місця розташування належної ОСОБА_2 земельної ділянки, державний реєстратор виправив помилку, передбачену підпунктом « 5» пункту 138 Порядку.

Підпункт « 5» пункту 138 Порядку визначає, що помилкою у Державному земельному кадастрі є технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей.

Таким чином, якщо у кадастровому плані невірно відображені зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності), координати поворотних точок земельної ділянки, лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки, які внесені до Державного земельного кадастру, ці відомості не є технічно помилкою в розумінні статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Відповідно ж до частини 4 статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.

Водночас, у даній правовій ситуації будь-які зміни до документації із землеустрою не вносились.

Крім того, відповідно до положень підпункту « 5» пункту 138, пункту 156-1 Порядку технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, може бути виправлена на підставі повідомлення про виявлення технічної помилки лише у разі, якщо земельна ділянка, не була зареєстрована в державному реєстрі земель.

Відповідно до частини 1 статті 126 Земельного кодексу України, у редакції що була чинною станом 2004 р., право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На період отримання ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 р. № 449.

За змістом цієї постанови план меж земельної ділянки із зазначенням її кадастрового номеру є частиною державного акта на право власності на земельну ділянку.

Статтею 202 Земельного кодексу України передбачалось, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до пункту 1.2 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02 липня 2003 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за № 641/7962, що був чинним до 20.08.2012 р., Державний реєстр земель - це складова частина державного земельного кадастру, який складається з книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку і формується за допомогою АС ДЗК.

За даними Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 30 січня 2004 р. цей акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 4959.

Наявна матеріалах справи копія Поземельної книги свідчить, що вона була відкрита 30.01.2004 р.

Таким чином, належна позивачеві на праві власності земельна ділянка була зареєстрована в Державному реєстрі земель, а відтак за наявності помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру, вона не могла бути виправлена на підставі повідомлення про виявлення технічної помилки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність порушень при внесенні змін до Державного земельного кадастру, а відтак ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим, судова колегія враховує, що відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно частини 4 названої статті Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор зокрема, здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей та здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні.

За змістом частин 5, 7 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має посвідчення Державного кадастрового реєстратора та власну печатку. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Таким чином, державний кадастровий реєстратор є самостійним суб'єктом діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Виходячи з наведеного, Головне управління Держгеокадастру у Київській області не є тією особою, яка має відповідати за цим адміністративним позовом, оскільки зміни до Державного земельного кадастру стосовно земельної ділянки позивача ним не вносились і цей відповідач не наділений компетенцією що внесення таких змін.

Приймаючи до уваги, що відповідно до статті 48 КАС України заміна первісного відповідача належним відповідачем можлива лише у суді першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 02 квітня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя Ю.А.Ісаєнко