Справа № 420/1432/19
Суддя: Токмілова Л. М.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1432/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Токмілової Л.М.

за участі:

секретаря судового засідання - Сидорівського С.А.

представника позивача - Чос М.В.

представника відповідача - Тарановського Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мираторг" (Код , місцезнаходження: 65012, м.Одеса, вул.В.Арнаутська, 2В,оф.21) до Головного Управління ДФС України в Одеський області (Код , місцезнаходження: 65044, Одеська область, м. Одеса, вул. Семінарська, 5,) про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мираторг" до Головного Управління ДФС України в Одеський області про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, ТОВ «МИРАТОРГ» в особі директора Філоненко О.С. засобами електронного зв'язку 18.10.2018 року звернулось до ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області з заявою про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 10 061 125 грн, згідно ст. 200.7 ПК України та Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість. При цьому податковим органом не вжито жодних заходів щодо повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та не включено позивача до реєстру заяв. Від так, така бездіяльність податкового органу є незаконною та суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 27.11.2018 року № .

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що бездіяльність податкового органу відсутня, оскільки відповідачем вчинено всі дії щодо можливого відшкодування в межах своєї компетенції та що ГУ ДФС в Одеській області не є адміністратором реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, формування якого здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства, з врахуванням чого відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Ухвалою від 13.03.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін).

В судовому засіданні 04.04.2019 року представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в адміністративному позові та просив задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на доводи викладенні у відзиві на адміністративний позов.

Суддя, дослідивши позов та додані до нього матеріали, розглянувши відзив представника ГУ ДФС в Одеській області з додатками, дійшов наступних висновків.

ТОВ «МИРАТОРГ» зареєстровано як платник податку на додану вартість 01.12.2013 року. Основним видом економічної діяльності згідно коду виду економічної діяльності 46.21 - є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин.

ТОВ «Мираторг» 18.10.2018 року засобами електронного зв'язку звернулось до ДПІ у Приморському районі ГУ ДФС в Одеській області з заявою про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 10 061 125 грн, згідно ст. 200.7 ПК України та Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Головним управлянням ДФС в Одеській області відповідно до п. 200.10 ПК України, проведено камеральну перевірку даних податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2018 року, з підстав достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку.

27.11.2018 року позивачем в особі директора Філоненка О.С. отримано податкове повідомлення-рішення від 27.11.2018 року № , складене на підставі акту камеральної перевірки від 19.11.2018 року, яким фактично було відмовлено у бюджетному відшкодуванні.

Не погоджуючись з неправомірною позицією ГУ ДФС в Одеській області, 27.11.2018 року ТОВ «МИРАТОРГ» оскаржило до Одеського окружного адміністративного суду податкове повідомлення-рішення від 27.11.2018 року № .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року по справі № 420/6187/18 за позовом ТОВ «МИРАТОРГ» до ГУ ДФС в Одеській області, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 27.11.2018 року, яке 04.03.2019 року набрало чинності відповідно до ухвали П'ятого апеляційного адміністративного суду. Тобто, сума бюджетного відшкодування стала узгодженою відповідно до п. ґ ст. 200.12 ПК України.

На підставі вказаних судових рішень позивач звернувся до Головного управляння ДФС в Одеській області з заявою, в яких просив: на виконання обов'язків, передбачених статтею 200 Податкового кодексу України та підзаконними актами вжити всі необхідні заходи передбачені законом дії для бюджетного відшкодування позивачу коштів в сумі 10 061 125 грн.

13.03.2019 року посадовими особами відповідача надано відповідь (лист № 4306/Ч/15-32-12-02-10) про відмову в задоволенні заяви позивача, в якому зокрема зазначено, що на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року по справі №420/6187/18 податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 27.11.2018 року №036121202 на суму 10 061 125 грн., яке винесено на підставі акту камеральної перевірки від 19.11.2018 року №39918/15-32-12-02/38785869 скасовано, відповідна переплата поновлена до ІПК платника ТОВ «Мираторг».

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні положення законодавства, та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України податку на додану вартість встановлені статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.10 та 200.11 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин щодо бюджетного відшкодування) протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

У відповідності до пункту 200.12. статті 200 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин щодо бюджетного відшкодування) контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 №26 затверджено Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Порядок №26), який згідно з пунктом 3 постанови набирає чинності з 01.04.2017. При цьому, постановою визначено, що до набрання чинності Порядком бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість за заявами, включеними до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, сформованого згідно з пунктом 52 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, здійснюється у порядку, що діяв до 1 січня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 Порядку №26 орган ДФС вносить до Реєстру, зокрема, такі дані:

- найменування платника податку на додану вартість (далі - платник податку) та його Індивідуальний податковий номер;

- дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання);

- суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов'язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

- дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов'язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

- суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дату поданої до органу ДФС заяви у разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування;

- дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС;

- дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується;

- дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження;

- суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Згідно з пунктом б Порядку №26 інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Суд звертає увагу на те, що у зв'язку з набранням чинності Порядком №26, з 01.04.2017 втратив чинність Порядок ведення реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2016 №68, який передбачав, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними органами ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість (далі - податкові декларації) або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість (далі - уточнюючі розрахунки), передбачених абзацом четвертим пункту 50.1 статті 50 Кодексу, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 Кодексу.

Пунктом 10 Порядку №68 було передбачено, що друга частина реєстрів містить інформацію, зокрема, про: неузгоджену суму податку, заявлену до бюджетного відшкодування, що оскаржується; дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення; суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, узгоджену за результатами оскарження.

Таким чином, Реєстри заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які діяли як до 01.04.2017, так і після цієї дати, передбачають його інформаційне наповнення, зокрема, внесення інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику податків.

Аналіз зазначених норм свідчить про чітко визначений законодавством порядок повернення сум податку на додану вартість за умови підтвердження податковим органом сум бюджетного відшкодування шляхом проведення відповідних перевірок.

Позивач, згідно рішення суду, яке набрало законної сили отримав право на здійснення бюджетного відшкодування у розмірі 10 061 125 грн. Таким чином, право позивача на отримання сум бюджетного відшкодування підтверджено обставинами, встановленими судовими рішеннями, які набрали законної сили та не доказуються при розгляді цієї справи відповідно до приписів частини 4 статті 78 КАС України.

Після набрання чинності Порядком №26, тобто з 01.04.2017р., відповідач як контролюючий орган мав внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку задля забезпечення доступу органу казначейства для виконання, що ним не було зроблено.

Суд звертає увагу на той факт, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" N 1797-VIII (набрав чинності з 1 січня 2017 року) змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування, який не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Однак зміна порядку здійснення бюджетного відшкодування не звільняє контролюючий орган від виконання свого обов'язку щодо повернення узгодженої суми податку на додану вартість позивачу у передбачений законодавством спосіб, яка на час розгляду справи становить 10 061 125 грн., згідно податкового повідомлення - рішення від 27.11.2018 року №.

В межах спірних правовідносин достовірність декларування позивачем заявленої до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість підтверджена в судовому порядку, у зв'язку з чим та у відповідності до вимог статті 200 Податкового кодексу України відповідач повинен був відшкодувати заявлені позивачу суми податку на додану вартість у встановлений законодавством строк.

Згідно з ст.ст.73-76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 у справі №420/6187/18 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № від 27.11.2018 року.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 04.03.201 року, апеляційну скаргу ГУ ДФС в Одеській області повернуто апелянту.

Вказане рішення від 26.12.2018 у справі №420/6187/18 року набрало законної сили.

Згідно з приписами ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, під час розгляду справи №420/6187/18 судом встановлено, що фактично підставою для відмови ТОВ «МИРАТОРГ» в бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку в сумі 10061125 грн. стали висновки податкового органу, що продукцію, реалізовану по ланці позивач не міг придбати, оскільки не можливо встановити відповідне придбання товару його контрагентом.

Разом з тим, за приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені без повного та всебічного дослідження наявної інформації.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку.

При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд у своєму рішенні зауважив, що позивач не зобов'язаний та не має об'єктивної можливості під час придбання товару у контрагента встановлювати його походження, а тому не може нести відповідальність з урахуванням таких обставин діяльності контрагента.

Так, саме позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України, зокрема і в частині своєчасної подачі до контролюючих органів податкової звітності.

Крім того, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарських операцій між позивачем та його постачальником.

Також, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України у випадку, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні вказаної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду у аналогічних правовідносинах, викладену у рішенні від 21 липня 2018 року (справа К/9901/51868/18).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В пункті 25 Рішення ЄСПЛ "Михайлюк та Петров проти України" від 10.12.2009 р. (Заява N 11932/02) зазначається, що:

"Вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права".

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 5 та 6 статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд (окрім іншого) враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Звертаючись до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., як за дві позовні вимоги (платіжне доручення №2 від 05.03.2019 року).

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ТОВ «МИРАТОРГ» (, 65012, м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 2В, оф. 21) до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, Одеська область, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати ГУ ДФС в Одеській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування заявленого ТОВ «МИРАТОРГ» () у розмірі 10 061 125 грн., у відповідності до абз. 2 п. 200.15 ст. 200 ПК України.

Стягнути з Відповідача на користь Позивача суму судового збору у повному обсязі, у сумі 1921,00 гривень.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п. 15.5 ч. 1 розділу VІІ Перехідні положення КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П'ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано судом 05 квітня 2019 року

Суддя: Л.М. Токмілова

.