Справа № 300/391/19
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2019 р. справа № 300/391/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) про зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

22.02.2019 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату в одноразовому порядку основного розміру пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення позивача з 01.01.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 2011 року є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 30.06.2011 він був звільнений із органів внутрішніх справ за станом здоров`я на підставі пункту «в» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а вислуга років на день звільнення становила 16 років 10 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні 20 років 00 місяців 23 дні. Зазначив, що йому нарахована та виплачується пенсія у розмірі 50% - тобто основний розмір пенсії був нарахований у розмірі 50%. Не погодившись з таким рішенням відповідача, 28.12.2018 позивач звернувся до нього з листом про перерахунок пенсії з врахуванням 55%, а не 50% сум грошового забезпечення у зв'язку із звільненням його з органів внутрішніх справ за станом здоров'я. Відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що зазначені 5% відповідних сум грошового забезпечення передбачено виключно при призначенні пенсії за вислугу років колишнім працівникам міліції за умови звільнення цих осіб у відставку за віком або за станом здоров`я, іншого чинним законодавством не передбачено. Вважає дії відповідача щодо призначення пенсії протиправними, оскільки пенсія за вислугу років йому має бути призначена в розмірі 55% з 01.01.2016.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 даний позов залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв'язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.03.2019. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві від 25.03.2019 за №4532/06, який міститься в матеріалах справи (а.с. 26-37). Просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши, що розмір пенсії визначається, виходячи з 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення лише особам, звільненим з військової служби за віком або станом здоров'я у відставку. Відповідно до наказу УМВС України в Івано-Франківській області від 21.06.2018 за №62 о/с капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з 30.06.2018 за пунктом «в» статті 64 Положення №114 у запас (через обмежений стан здоров'я) з вислугою років на день звільнення - 16 років 10 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні - 20 років 00 місяців 23 дні. Оскільки позивач звільнений зі служби у запас, пенсія за вислугу років правомірно призначена в розмірі 50% відповідних сум грошового забезпечення. Крім того, враховуючи, що пенсія позивачу призначена ще в 2011 році, позивач безпідставно посилається на норми Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 за №580-VІІІ, який набрав чинності з 07.11.2015 та визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Таким чином, пенсія у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення призначається лише особам, звільненим з військової служби за віком або станом здоров'я у відставку. Вважає, що відсутні будь-які порушення чинного законодавства зі сторони відповідача, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

01.03.2019 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вважає відзив відповідача необґрунтованим та безпідставним. Також зазначає, що у разі не проведення перерахунку пенсії з вини пенсійного органу, строк звернення до суду не обмежується (а.с. 38).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

Згідно свідоцтва про хворобу №303 від 08.07.2011, військово-лікарська комісія УМВС України в Івано-Франківській області за розпорядженням ВК УКЗ УМВС здійснила медичний огляд позивача, капітана міліції, ОСОБА_1, помічника начальника відділу - оперативного чергового Верховинського РВ УМВС. За результатами обстеження згідно вказаного свідоцтва про хворобу, позивача визнано обмежено придатним до військової служби (а.с. 10).

На підставі свідоцтва про хворобу від 08.07.2011за №303 останній був звільнений зі служби за пунктом «в» статті 64 (у запас через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом з 30.06.2011. Пільгова вислуга років становить 20 років 00 місяців 23 дні (а.с. 9).

З серпня 2011 року позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, перебуває на пенсійному обліку в Головному Управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячну пенсію за вислугу років в порядку та на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивачеві нарахована та виплачувалась пенсія за вислугу років у розмірі 50% відповідної суми грошового забезпечення.

28.12.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про перерахунок пенсії за вислугою років із врахуванням 5 процентів, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції починаючи з 01.01.2016, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с. 7).

Листом від 11.01.2019 за №8/П-15Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовило позивачу у перерахунку пенсії та повідомило, що збільшення на 5 відсотків сум грошового забезпечення передбачено при призначенні пенсій за вислугу років колишнім працівникам міліції за умови звільнення цих осіб у відставку за віком або за станом здоров`я. Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_1 як колишній працівник міліції, звільнений в запас, а не у відставку, основний розмір пенсії обчислено відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», тобто при вислузі 20 років - 50% від сум грошового забезпечення (а.с. 8).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України від 09.04.1992 за №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі- Закон №2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно із пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Як встановлено судом, позивача звільнено з органів внутрішніх справ Збройних Сил України за статтею 64 пункт «в» (у запас через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 (а.с. 9) та призначено пенсію за вислугу років.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 (далі - Положення №114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно із пунктом 62 Положення №114, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до пункту 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для нихпунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; з) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації); и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; і) у зв'язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; ї) у зв'язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Звільнення зі служби у відставку осіб рядового і начальницького складу врегульоване пунктом 65 Положення №114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Таким чином, при наявності відповідних підстав і дійсних обставин особи рядового і начальницького складу можуть бути звільнені зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), у відставку (із зняттям з військового обліку) - «через хворобу» або «через обмежений стан здоров'я».

Тобто «відставка» (із зняттям з військового обліку) є одним із різновидів звільнення із органів внутрішніх справ, яка може відбуватися як за віком так і через хворобу (стаття 65 Положення №114).

Звільнення ж зі служби «в запас» (з постановкою на військовий облік) можливе, серед іншого, «через хворобу», «через обмежений стан здоров'я», а також «за власним бажанням».

Отже, перша частина пункту «а» частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ свідчить, що пенсія за вислугу років в розмірі 55 процентів відповідної суми грошового забезпечення призначається виключно особам, які звільненні зі служби в органах внутрішніх справ у відставку (за віком або за станом здоров'я).

У всіх інших випадках згідно першої частини пункту «а» частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ особам, які на день звільнення зі служби органів внутрішніх справ мали вислугу 20 років, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 50 процентів відповідної суми грошового забезпечення, в тому числі, особам, звільненим зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) «через хворобу» або «через обмежений стан здоров'я».

Як слідує із матеріалів справи, з 30.06.2011 позивач звільнений зі служби в запас Збройних Сил України через обмежений стан здоров'я за пунктом «в» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а не у відставку через хворобу за пунктом «б» пункту 65 вказаного Положення.

Враховуючи вищенаведене, у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 55% грошового забезпечення, оскільки з врахуванням вислуги років позивача (20 років 00 місяців 23 дні) розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення, може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку за віком або станом здоров'я.

За таких підстав, суд дійшов висновку про те, що позивачу правомірно призначено пенсію за вислугу років в розмірі 50% відповідних сум грошового забезпечення (50% - за 20 років 00 місяців 23 дні), та, як наслідок, у відповідача, при розгляді у січні 2019 року звернення позивача, не було жодної правової підстави для зміни причин звільнення позивача, в тому числі для проведення перерахунку його пенсії за вислугу років з 50 на 55 процентів суми грошового забезпечення.

Крім того, позивач звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» та частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», зазначаючи, що у зв'язку з набранням чинності цим законом у нього виникло право на перерахунок пенсії за вислугу років та звільнення черес хворобу у запас у розмірі 55%, але суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач не звертався до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про призначення йому нового розміру пенсії.

Посилання позивача на частину 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» як на підставу для перерахунку йому пенсії, в якій не розмежовано звільнення через хворобу у відставку чи у запас, не береться судом до уваги, оскільки пенсія позивачу призначена ще у серпні 2011 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018,) про зобов'язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.