Справа № 160/1630/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2019 року Справа № 160/1630/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.,
при секретарі судового засідання - Музиці Я.І.
представника відповідача - Олійника В.М.
19.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області в особі начальника Снісара Владислава Володимировича, в якій просить:
- скасувати наказ №23/к від 31.01.2018р. начальника Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області, як такий, що виданий з порушенням вимог діючого законодавства України про працю та державну службу;
- стягнути з начальника Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області Снісара В.В. судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.01.2018 року позивачу було надано для ознайомлення наказ №23/к від 31.01.2018 року начальника Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області Снісаря В.В. про направлення в зв'язку з службовою необхідністю для роботи у відділ нагляду у гірничорудній промисловості Криворізького гірничопромислового управління з 01.02.2018 року по 27.04.2018 року. Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню оскільки позивачем не надавалась згода на переведення його на іншу роботу. Крім того, існують істотні відмінності галузей виробництв, в яких здійснюють державний нагляд структурні підрозділи Головного управління Держпраці Дніпропетровської області. Позивач зазначає, що про зміну істотних умов праці його ніхто не попереджав. На думку позивача, приймаючи оскаржуваний наказ та примушуючи позивача до негайного його виконання під загрозою дисциплінарного стягнення або звільнення, відповідач порушив права та інтереси позивача.
Ухвалою суду від 22.02.2019 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача надійшов письмовий відзив проти позову, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та зазначив, що ОСОБА_1 з 03.06.2015 по теперішній час працює на посаді державного інспектора відділу нагляду у металургії, машинобудуванні, котлонагляді та за підйомними спорудами Криворізького гірничопромислового управління. Відповідно до оскаржуваного наказу ОСОБА_1 було направлено (переміщено) у відділ нагляду у гірничорудній промисловості Криворізького гірничопромислового управління з 01.02.2018 по 27.04.2018. Підставою для видання наказу стала службова записка начальника Криворізького гірничопромислового управління ОСОБА_4 При цьому, робота його повинна була виконуватись у межах його спеціальності, кваліфікації та посади, збережені всі гарантії в оплаті праці, посадовий оклад не змінювався, ніхто не примушував ОСОБА_1 до виконання умов, які не обумовлені трудовим договором. Отже, враховуючи вищезазначені обставини в даному випадку відбулось переміщення в тій же самій установі на інше робоче місце і інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором що відповідає ч. 2 ст. 32 КЗпП. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.
26.03.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив у справі, в якому ОСОБА_1 зазначає, що відповідач, у наданому до суду відзиві, мотивуючи підстави для видання оскаржуваного наказу, застосовує посилання на ст. 32 Кодексу законів про працю України. В той же час, відповідач не враховує ті обставини, що позивач перебуває на державній службі і відповідно до вимог п.2 ч.І ст.33 ЗУ «Про державну службу», в акті про призначення на посаду зазначається займана посада державної служби із зазначенням структурного підрозділу державного органу. Таким чином, не може йти мова про «переміщення» в результаті «направлення» державного службовця для роботи в іншому структурному підрозділі. Фактично, під терміном «направлення для роботи», відповідач приховує саме переведення позивача - державного службовця до іншого структурного підрозділу. Також, в оскаржуваному наказі, мають місце усі ознаки переведення позивача на іншу роботу, а саме: строки, місце, джерело надходження ініціативи, мета.
Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом №16 від 03.06.2015 року ОСОБА_1 був призначений на посаду головного державного інспектора відділу нагляду у металургії, машинобудуванні, котлонагляді та за підйомними спорудами Криворізького гірничопромислового управління Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області, на якій позивач працює по теперішній час.
31.01.2018 року позивачу було надано для ознайомлення наказ №23/к від 31.01.2018 року начальника Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області Снісаря В.В. про направлення ОСОБА_1, головного державного інспектора відділу нагляду у металургії, машинобудуванні, котлонагляді та за підйомними спорудами Криворізького гірничопромислового управління, для роботи у відділ нагляду у гірничорудній промисловості Криворізького гірничопромислового управління з 01.02.2018 року по 27.04.2018 року у зв'язку зі службовою необхідністю.
Не погоджуючись із вказаним наказом позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку правомірності прийнятого наказу, суд виходить з наступного.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 року (далі - Закону №889).
Згідно із статтею 64 Закону №889 за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.
У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу 31.01.2018 № 23-к ОСОБА_1 направлено (переміщено) у відділ нагляду у гірничорудній промисловості Криворізького гірничопромислового управління з 01.02.2018 по 27.04.2018.
Підставою для видання наказу стала службова записка начальника Криворізького гірничопромислового управління ОСОБА_4
Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що робота позивача повинна була виконуватись у межах його спеціальності, кваліфікації та посади, збережені всі гарантії в оплаті праці, посадовий оклад не змінювався, ніхто не примушував ОСОБА_1 до виконання умов, які не обумовлені трудовим договором.
Отже, у зв'язку із викладеним, суд вважає, що в даному випадку відбулось переміщення в тій же самій установі на інше робоче місце, інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, що відповідає вимогам статті 32 Кодексу законів про працю.
Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що йому за станом здоров'я протипоказана робота у відділі нагляду у гірничорудній промисловості, оскільки робота у цьому відділі передбачає знаходження головного державного інспектора при здійсненні державного нагляду безпосередньо в кар'єрах та шахтах гірничодобувних підприємств та те, що начебто Головному управлінню був відомий факт виявлення у ОСОБА_1 ознак хвороби серця у зв'язку з тим, що відсутні документи, які б підтверджували його незадовільний стан здоров'я або унеможливлювали виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків.
Окрім того, суд звертає увагу позивача на те, що вказаний період для направлення ОСОБА_1, головного державного інспектора відділу нагляду у металургії, машинобудуванні, котлонагляді та за підйомними спорудами Криворізького гірничопромислового управління для роботи у іншому відділі, а саме з 01.02.2018 по 27.04.2018 у спірному наказі №23-к від 31.01.2018 року на час звернення позивача до суду вже сплив, а тому суд вважає, що спірний наказ не порушує законних прав та інтересів позивача на момент звернення до суду з цим позовом.
На підставі статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.
За таких обставин, беручи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного наказу №23-к від 31.01.2018 року, а відтак позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 квітня 2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко