Справа № 200/13303/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року справа №200/13303/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника позивача - адвоката - Завгороднього А.М., представника відповідача - Михайлішиної С.В., діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представник позивача - адвоката - Завгороднього Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року № 200/13303/18-а (головуючий суддя І інстанції - Череповський Є.В.), складене у повному обсязі 09 січня 2019 року у м. Слов'янськ Донецької області за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна установа «Приазовська виправна колонія № 107» про визнання протиправною бездіяльності щодо призначення пенсії, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2018 року, ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна установа «Приазовська виправна колонія № 107» про:

- визнання бездіяльності відповідача стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу, яка зазначена у листі від 27 вересня 2018 року за № 13948/03 протиправною;

- зобов'язання вчинити певні дії, а саме зобов'язати управління призначити позивачу пенсію за вислугу років;

- вирішити питання щодо судових витрат (а.с. 4-12).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 73-75).

Не погодившись з судовим рішенням, представник позивача - адвоката - Завгороднього Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що спірним питанням цієї справи є наявність вислуги років для призначення пенсії за віком.

Крім того, просив суд вирішити питання щодо судових витрат (а.с. 91-96).

Представник позивача в удовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно витягу з наказу Державної установи "Приазовська виправна колонія (№ 107)" від 09 липня 2018 року №100/ОС-18, звільнена з Державної кримінально-виконавчої служби України у зв'язку із скороченням штатів відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Зазначено, що вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні 18 років 08 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 29 днів (а.с. 20).

В трудовій книжці Позивача НОМЕР_2 зроблено запис про проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 02 листопада 1999 року по 09 липня 2019 року (зв. бік а.с. 42).

Державною установою "Приазовська виправна колонія № 107" до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подано пакет документів про призначення позивачу пенсії за вислугу років, який листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 12948/03-1 від 27 вересня 2018 року повернуто через відсутність необхідної кількості вислуги років згідно ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 22).

Спірним питанням даної справи є правомірність повернення документів для призначення пенсії позивачці за вислугою років .

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, у позивача відсутнє право на пенсію з підстав відсутності на день звільнення зі служби вислуги років в календарному обчисленні.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України регулюються Законом України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. "б" ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення мають, в тому числі, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1) заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з п. 7 Порядку № 3-1 для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності

подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров'я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта.

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку (п. 12 Порядку № 3-1).

Як вбачається з матеріалів справи, Державною установою "Приазовська виправна колонія № 107" до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подано пакет документів про призначення позивачу пенсії за вислугу років, який листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 12948/03-1 від 27 вересня 2018 року повернуто установі через відсутність необхідної кількості вислуги років згідно ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 22).

Однак, суд вважає, що повернення пакету документів листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Головного управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 12948/03-1 від 27 вересня 2018 року є перевищенням делегованих управлінню повноважень, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 7 ч. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року за № 28-2 (далі - положення), серед основних завдань управління є, зокрема, завдання призначати (здійснювати перерахунок) і виплату пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсії згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (додаток 3). Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви (додаток 4).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (п. 17 Порядку № 3-1).

Відтак, тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/відмови у призначенні пенсії.

Отже, отримавши від Державної установи "Приазовська виправна колонія № 107" пакет документів про призначення позивачу пенсії за вислугу років, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області мало прийняти рішення щодо призначення/відмови у призначенні пенсії позивачу, а не повертати пакет документів Державній установі "Приазовська виправна колонія № 107".

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 12948/03-1 від 27 вересня 2018 року про повернення пакету документів через відсутність необхідної кількості вислуги років згідно ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" таким, що не відповідає вимогам законодавчо встановленої процедури розгляду питання про можливість призначення пенсії.

Відтак, управління повертаючи вищевказаний пакет документів листом без прийняття відповідного рішення діяло поза межами делегованих йому повноважень та з порушенням норм діючого законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене,беручи до уваги положення ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, та те, що питання про призначення/відмову у призначенні виплати пенсії може бути вирішено лише Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (в рамках спірних правовідносин), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зобов'язання управління розглянути документи позивача направлені йому для призначення пенсії та прийняти вмотивоване рішення щодо призначення/або відмови у призначенні пенсії.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає достатнім способом захисту порушених прав позивача саме зобов'язання прийняти вмотивоване рішення щодо можливості/відсутності можливості призначити пенсію позивачу, відтак позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання призначити пенсію задоволенню не підлягають.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що твердження представника позивача, що спірним питання даної справи є наявність вислуги років у позивача для призначення відповідної пенсії, є необґрунтованим та передчасним, оскільки пенсійний орган не приймав вмотивованого рішення з цього питання, відтак спір про таке право відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, оскільки суд неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи те, що позовна заява та апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань понесені позивачем витрати у розмірі 881,00 грн. (704,80 грн. + 1057,20 грн.)/2.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача - адвоката - Завгороднього Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року № 200/13303/18-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна установа «Приазовська виправна колонія № 107» про визнання протиправною бездіяльності щодо призначення пенсії, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна установа «Приазовська виправна колонія № 107» про визнання протиправною бездіяльності щодо призначення пенсії, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути поданий Державною установою «Приазовська виправна колонія (№107)» пакет документів для призначення пенсії ОСОБА_3 та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

В іншій частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов'янськ, Донецька обл., 84122) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) витрати на сплату судового збору у розмірі 881,00 грн. (вісімсот вісімдесят одна гривня).

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 03 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова