Справа № 620/4076/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4076/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії за віком із застосуванням норм абзацу першого пункту 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та застосуванні для визначення розміру пенсії за віком, розмірі пенсії за віком, з якого обчислювалась та виплачувалась у період з 04.07.2017 по 01.10.2017 пенсія по інвалідності ІІІ група внаслідок загального захворювання;

- зобов'язання відповідача застосувати для визначення розміру пенсії за віком позивачу розмір пенсії за віком, з якого обчислювалась та виплачувалась у період з 04.07.2017 по 01.10.2017 пенсія по інвалідності ІІІ група внаслідок загального захворювання, тобто норми абзацу першого пункту 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та в зв'язку з цим здійснювати перерахунок призначеної пенсії за віком, починаючи з 06.12.2017.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року позов задоволено:

- визнано протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо не здійснення ОСОБА_5 перерахунку пенсії за віком з 06.12.2017 із застосуванням норм абзацу першого пункту 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

- зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити ОСОБА_5 перерахунок та виплату пенсії за віком з 06.12.2017 з застосуванням норм абзацу першого пункту 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для здійснення позивачу спірного перерахунку пенсії відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 04.07.2017 по 05.12.2017 отримував пенсію по ІІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому розмір пенсії з 04.07.2017 складав 1 377,15 грн (а.с. 51).

З 01.10.2017 позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з розрахунку величини оцінки одного року страхового стажу - 1% на підставі пункту 4-3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії позивача з 01.10.2017 склав 1 452 грн. (а.с. 56- а.с. 57).

З 06.12.2017 позивача за його заявою переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії склав 2 131,34 грн. (а.с. 61, 68).

ОСОБА_5 20.11.2018 звернувся до позивача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії за віком, застосувавши для визначення розміру пенсії з 06.12.2017 розмір пенсії за віком, з якого обчислювалась та виплачувалась йому до 01.10.2017 пенсія по ІІІ групі інвалідності (а.с.11).

У відповідь на заяву позивача листом від 28.11.2018 № 1062/06/Г-7 Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України повідомило, що оскільки позивачу вже призначалася пенсія по інвалідності, яка була перерахована з 01.10.2017 з урахуванням величини оцінки страхового стажу 1%, то застосувати норму абзацу першого пункту 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при переведенні на пенсію за віком в управління немає законних підстав. Вказано, що пенсія призначена та виплачується згідно з чинним законодавством (а.с. 13-15).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що оскільки право на пенсію за віком вперше у позивача виникло в період з 01.10.2017 по 31.12.2017, тому згідно з пунктом 4-4 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1058-IV) при призначенні пенсії повинна застосовуватися середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як зазначалося, та з 04.07.2017 по 05.12.2017 позивач отримував пенсію по інвалідності. З 04.07.2017 розмір пенсії складав 1 377,15 грн, а з 01.10.2017 після здійсного перерахунку відповідно до Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII на підставі пункту 4-3 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії склав 1 452 грн. З 06.12.2017 позивача за його заявою переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії склав 2 131,34 грн.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно частини першої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп ? Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п'яти знаків після коми за формулою:

Кс = (См ? Вс) / (100% ? 12), де Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом, станом на час призначення позивачу пенсії за віком в порядку переведення з пенсії по інвалідності, величина оцінки одного року страхового стажу становить 1%.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач, окрім іншого, наголошував на тому, що відповідач неправомірно врахував при розрахунку пенсії величину оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1%, оскільки на думку позивача цей розмір мав становити 1,35 %, як це передбачено пунктом 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Наведений пункт Прикінцевих положень Закону № 1058-IV застосовується виключно у випадку перерахунку пенсій з 1 жовтня 2017 року, які вже були призначені раніше. Вказані норми, як зазначалося, бути застосовані при перерахунку пенсії позивача по інвалідності, яку позивач отримував раніше. Водночас, у спірних правовідносинах має місце застосування величини оцінки одного року страхового стажу до пенсії позивача за віком, яку він отримує з 03.12.2017.

Колегія суддів наголошує на тому, що у даному випадку має місце не перерахунок пенсії, а призначення в межах Закону № 1058-IV іншого виду пенсії в порядку переведення.

При цьому, слід відмітити, що механізм переведення пенсії з одного виду на інший в межах Закону № 1058-IV та призначення пенсії за цим законом вперше, дійсно, не є цілком тотожними, оскільки в обох випадках особа подає різні заяви, а при переведенні пенсії додатково застосовуються положення частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, якими визначено право пенсіонера на вибір показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Важливо відмітити, що частина третя статті 45 Закону № 1058-IV не застосовується до спірних правовідносин, оскільки не регулює питання застосування тої чи іншої величини оцінки одного року страхового стажу.

Не зважаючи на відмінність механізму, підстави переведення з одного виду пенсії на інший тотожні з підставами призначення пенсії вперше, так як пов'язані із правом особи на вільний вибір виду пенсії згідно частини першої статті 10 Закону № 1058-IV (особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором)

Тому, «переведення з одного виду пенсії на інший» охоплюється поняттям «призначення пенсії», але іншого виду, ніж особа отримувала до цього.

Так, відповідно до пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

З 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Таким чином, оскільки позивачу в порядку переведення з одного виду пенсії на інший у період з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, то при розрахунку пенсії мав враховуватись абзац перший пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV згідно якого величина оцінки одного року страхового стажу становить 1,35 %.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними.

Обставини отримання позивачем раніше пенсії по інвалідності та її перерахунку з 01.10.2017 не впливає на необхідність застосування до спірних правовідносин пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV. Колегія суддів звертає увагу на те, що застосування пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV має здійснюватися пенсійним органом не за заявою пенсіонера, а самостійно при призначенні у визначений період пенсії. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було подано заяву у встановленій формі, яку до того ж чинним законодавством не визначено, колегія суддів відхиляє.

Формальний лист-відповідь, дійсно не є актом індивідуальної дії чи рішенням про відмову в перерахунку пенсії. Водночас предметом даної справи є не рішення, а фактично дії щодо відмови у застосуванні відповідних положень закону при розрахунку позивачу пенсії.

У свою чергу, відповідач зобов'язаний реагувати на звернення та скарги, подані в порядку Закону України «Про звернення громадян» не лише надаючи формальну відповідь листом із роз'ясненням застосованих ним норм законодавства, а й вчиняючи безпосередні дії, спрямовані на поновлення прав заявника, що були порушені протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю пенсійного органу.

Водночас щодо вимог позивача про виплату позивачу пенсії за віком у розмірі пенсії за віком, з якого розраховувалася попередня пенсія по інвалідності, то колегія суддів наголошує на тому, що при розрахунку розміру пенсії, що призначається, підлягають застосуванню чинні на момент такого призначення норми, порядок та механізми розрахунку такого розміру. Так, норми чинного законодавства не передбачають при призначенні пенсії за віком права пенсіонера обирати розмір такої пенсії, що розраховувався раніше під час отримання ним пенсії по інвалідності.

Відхиляються також посилання позивача на неправомірний перерахунок йому з 01.10.2017 пенсії по інвалідності, оскільки такий перерахунок не є предметом даного спору, у якому вирішується питання правильності розрахунку іншої пенсії позивача (за віком), яку він отримує з 06.12.2017.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У триваючих правовідносинах суб'єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу може ухилятися від виконання своїх зобов'язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускати протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. У такому випадку суд у триваючих правовідносинах має вирішити питання захисту прав позивача у межах строку звернення до адміністративного суду.

Оскільки пенсія є періодичним платежем, що виплачується щомісяця, про розмір виплати позивач знав, а тому про порушення своїх прав позивач мав знати отримуючи пенсії у розмірі, з яким він не погоджується.

З огляду на це, доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався лише з листа відповідача від 28.11.2018, що надана на заяву позивача від 20.11.2018. Окрім того, з цієї заяви вбачається, що про невірний розрахунок пенсії йому стало відомо ще до подання такої заяви.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Варто звернути увагу, що матеріали справи не містять клопотань від позивача щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що права позивача на отримання сум періодичних платежів - пенсії, підлягають захисту в межах встановленого КАС шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, тобто за період з 13.06.2018. Беручи до уваги, що позов було подано до суду 13.12.2018, то позовні вимоги за період з 06.12.2017 по 12.06.2018 підлягають залишенню без розгляду на підставі частини третьої статті 123 КАС.

Згідно частиною третьою статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічну правову позицію застосування наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2018 року по справі №725/1352/16-а, від 01 листопада 2018 року по справі № 804/9874/14, від 31 липня 2018 року по справі № №311/32/17 (2-а/311/11/2017), від 31 липня 2018 року по справі №348/9/17.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування викладених норм права у подібних правовідносинах палата, об'єднана палата або Велика Палата Верховного Суду не відступала (стаття 347 КАС).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про право позивача на отримання пенсії з урахуванням пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, проте необґрунтовано задовольнив позов за весь період позовних вимог, помилково стверджуючи про дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду у цій категорії спорів.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність стягнення з відповідача судового збору, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наведеною нормою чітко визначено як підстави стягнення судового збору в порядку розподілу судових витрат, так і особу, з якої такий судовий збір підлягає стягнення - суб'єктом владних повноважень - відповідача. Будь-яких альтернативних способів розподілу судових витрат чи обставин, які підлягають встановленню при вирішенні цього питання норми КАС не передбачають, а тому посилання на необхідність стягнення судового з Державного бюджету України, колегія суддів відхиляє.

Оскільки позов було задоволено, а при поданні цього позову був сплачений судовий збір у розмірі 704,8 грн, то суд першої інстанції правильно стягнув ці кошти за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до частини першої статті 139 КАС.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (пункт 3 частини першої статті 315 КАС).

Згідно частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині позовних вимог за період з 06.12.2017 по 12.06.2018, а позов в цій частині залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити частково.

Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_5 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо не здійснення ОСОБА_5 обчислення пенсії за віком із застосуванням норм абзацу першого пункту 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити ОСОБА_5 перерахунок та виплату пенсії за віком з 13.06.2018 із застосуванням норм абзацу першого пункту 4-4 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов ОСОБА_5 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без розгляду за період позовних вимог з 06.12.2017 по 12.06.2018.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов