Справа № 1.380.2019.000109
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000109
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Якимишин О.З.

третя особа - ОСОБА_4

третя особа - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №446 від 25.10.2018 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1»; зобов'язати Лапаївську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.05.1993 р , з врахуванням заяв від 15.08.2018 та від 29.08.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що орган місцевого самоврядування протиправно відмовив позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянки з підстав, не передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України. В оскарженому рішенні відповідач вказав про те, що вказане в графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки площею 0,1400 га надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку двом особам, документація розроблена та затверджена сільською радою. Тому рішення №446 від 25.10.2018 щодо відмові позивачці в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, слід скасувати та зобов'язати відповідача повторно розглянути це питання і прийняти відповідне рішення.

Лапаївська сільська рада позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, відповідач зазначив, що підставою для відмови позивачці у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку стало те, що бажане місце розташування земельної ділянки було передане у приватну власність громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, а в подальшому право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчать витяги з Реєстру речових прав, відтак відмова Лапаївської сільської ради є правомірною, а позовні вимоги безпідставними.

Представник позивача подала відповідь на відзив. В обгрунтування якої зазначила, що відповідач діяв не у відповідності до норм чинного законодавства, а саме відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача для індивідуального будівництва житлового будинку з підстав, які не передбачені положеннями ст. 118 ЗК України.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив та навів доводи на спростування вимог позивачки. Також повідомив суд, що станом на прийняття рішення №446 Лапаївською сільською радою про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 вже було зареєстровано право власності на земельні ділянки громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, однак Лапаївській сільській раді про це ще не було відомо, тому формально не було прописано в рішенні. Відтак, Лапаївська сільська рада не могла надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на ділянки, які передані у приватну власність громадян, не порушивши при цьому прав громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 або не створивши небезпеки порушення їх прав.

В судовому засіданні 05 березня 2019 року протокольною ухвалою суду залучено третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ОСОБА_4 подала пояснення на позов, в яких позовні вимоги заперечує повністю. В обгрунтування зазначила, що позивач звернулась із заявою та графічними матеріалами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою 15.08.2018 р після того, як їй було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та проектна документація вже розроблялась. 06.10.2018 р зареєстровано право власності на земельну ділянку. Таким чином, нею вчинялись дії в рамках чинного законодавства України, не порушуючи прав інших громадян, зокрема ОСОБА_1 Відтак, позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

ОСОБА_5 подала пояснення на позов, в якому позовні вимоги заперечує повністю. В обгрунтування зазначила, що позивач звернулась із заявою та графічними матеріалами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою 15.08.2018 р після того, як їй було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та проектна документація вже розроблялась. 06.10.2018 р зареєстровано право власності на земельну ділянку. Таким чином, нею вчинялись дії в рамках чинного законодавства України, не порушуючи прав інших громадян, зокрема ОСОБА_1 Відтак, позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити в задоволенні таких повністю.

Третя особа 1 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю, просила в задоволенні таких відмовити.

Третя особа 2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю, просила в задоволенні таких відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення учасників справи, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм спірні правовідносини.

Позивач, ОСОБА_1 зверталася до Лапаївської сільської ради 11.05.1993 із заявою про отримання земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації під будівництво житлового будинку. Дана заява була отримана відповідачем, що підтверджується Довідкою від 06.06.2018 року №492, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку для отримання земельної ділянки з 11.05.1993 року під №31.

15.08.2018 ОСОБА_1 зверталась до Лапаївської сільської із заявою про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва житлового будинку площею 0,14 га, яка знаходиться в межах населеного пункту села Лапаївка. Зверненням від 29.08.2018, адресованому голові Лапаївської сільської ради ОСОБА_1 просила написану заяву від 15.08.2018 (зареєстровану в сільській раді за № 414) вважати доповненням до раніше поданої нею заяви від 30.05.1993 № 31.

Рішеннями Лапаївської сільської ради від 25.10.2018 відповідно № 446, відмовлено ОСОБА_1, у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі Лапаївка Пустомитівського району Львівської області. Рішення мотивовано тим, що бажане заявницею місце отримання земельної ділянки, відповідно до поданих нею графічних матеріалів, не відповідає містобудівній документації, а саме: на це місце надано дозволи на розроблення проекту землеустрою двом особам, документація яких розроблена та затверджена сільською радою.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права та міркуваннями:

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (надалі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Статтею 40 ЗК України визначено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до п. б) ч. 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим. Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, громадянин/ка України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку в селі площею не більше 0,25 га із земель комунальної власності.

Так, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою (пункт 9 частини першої статті 33 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до статті 46 Закону № 280/97-ВР сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради (частина 12 статті 46).

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.5 ст.79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ч.6 ст.79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, у зв'язку з тим, що бажане місце отримання земельної ділянки, відповідно до поданих нею графічних матеріалів, не відповідає містобудівній документації, а саме: на це місце надано дозволи на розроблення проекту землеустрою двом особам, документація яких розроблена та затверджена сільською радою.

Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, відповідачем відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з підстав, що не передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Крім того, законодавство не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв'язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою, з підстав, що не передбачені законодавством, тому суд визнає таке рішення відповідача протиправним.

Щодо вимог позивача про зобов'язання Лапаївську сільську раду Львівської області повторно розглянути клопотання про затвердження проекту землеустрою, суд зазначає.

Встановлений статтею 123 Земельного кодексу України порядок передачі в користування земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема у разі формування нових земельних ділянок, передбачає обов'язок відповідного суб'єкту землеустрою перевірити відповідність поданих проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, матеріалів їх погоджень, матеріалів перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) на відповідність їх вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, зокрема статті 50 Закону України «Про землеустрій», статті 186-1 Земельного кодексу України, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за № 391/17686, тощо.

За результатами такої перевірки та у разі відповідності поданої землевпорядної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту землеустрою, а в протилежному випадку рішення про відмову у затвердженні проекту.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов висновку, що з огляду на визнання протиправним рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №446 від 25.10.2018 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1», порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено, шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення відповідно до вимог земельного законодавства.

При цьому, суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого:

Позивач просить стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 1482,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частина 3 ст.134 КАС України передбачає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов'язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 КАС України.

Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру: 1) про визнання протиправним та скасування рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №446 від 25.10.2018 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1» (сплачено 741,02 грн.); 2) про зобов'язання Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.05.1993 р , з врахуванням заяв від 15.08.2018 та від 29.08.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області (сплачено 741,02 грн.).

Згідно із наданими письмовими доказами (договором про надання правничої допомоги від 25.09.2018, актом виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 28.12.2018, рахунком-фактури від 03.01.2019 №СФ-0000012, квитанцією від 04.01.2019 №ПН412, позивач сплатила на рахунок адвокатського об'єднання "Західна правова група" 2000 грн. за правничу допомогу.

Суд вважає розмір витрат на правничу допомогу співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, витраченим на виконання відповідних робіт часом та значенням справи для позивача.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що подані позивачем документи є належними та допустимими доказами фактичного понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторона, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до приписів цієї статті КАС України та враховуючи задоволення вимог позивача, суд стягує на користь кожної з позивача суму сплаченого нею судового збору та витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №446 від 25.10.2018 «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1».

Зобов'язати Лапаївську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.05.1993 з врахуванням заяв від 15.08.2018 та від 29.08.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області.

Стягнути з Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81113, Львівська область, Пустомитівський район, с. Лапаївка, ) 2000 (дві тисячі) грн на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (81113, Львівська область, Пустомитівський район, с. Лапаївка, ) за рахунок її бюджетних асигнувань 1482 (одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн 40 коп сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08 квітня 2019 року.

Суддя Р.М. Брильовський