Справа № 160/9467/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2019 року Справа № 160/9467/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ФІДЕЯ" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «ФІДЕЯ» (далі - ТОВ «Фірма «ФІДЕЯ», позивач) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 7097п від 11.12.2018.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що оскаржуваний наказ № 7097п від 11.12.2018 виданий на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, та в якому вказано, що перевірка проводиться з питань дотримання законодавства у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, пального є протиправний. На думку позивача, вказана мета перевірки не відповідає предмету фактичної перевірки та підставам проведення перевірки, передбаченим пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України та пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Перевірка з метою здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування підакцизних товарів є предметом документальної перевірки платника податків, що передбачено пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України. Здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування підакцизних товарів не є предметом фактичної перевірки, у зв'язку з чим наказ №7097п від 11.12.2018 є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 14.12.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що перевірка проводиться з питань дотримання законодавства у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, пального. В оскаржуваному наказі зазначено, що перевірка проводиться на підставі пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Таким чином, мета та підстави проведення перевірки є такими, що відповідають чинному законодавству. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позовної заяви.
22.01.2019 представники сторін у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.
Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у письмовому провадженні, у судовому засіданні 22.01.2019 судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до положень частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши всі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини справи.
З матеріалів справи видно, що 11.12.2018 заступником начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області видано наказ №7097п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Фірма «ФІДЕЯ».
Наказ №7097п від 11.12.2018 видано на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, з метою проведення фактичної перевірки ТОВ «Фірма «ФІДЕЯ» з питань дотримання законодавства у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, пального.
Відповідно до наказу №7097п від 11.12.2018, період діяльності, який буде перевірятись: згідно ст. 102 Податкового кодексу України.
Не погоджуючись із наказом відповідача, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Приписи пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених пп. пп. 80.2.1 - 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Тобто, існування хоча б однієї з обставин, передбачених вказаними положеннями ПК України, наділяє контролюючий орган правом на проведення фактичної перевірки.
З матеріалів справи видно, що в оскаржуваному наказі ГУ ДФС у Дніпропетровській області вказано, що контролюючий захід здійснюється на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Так, відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може бути проведена у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Реалізація пального являється одним з видів діяльності позивача.
Згідно з пп. пп. 80.2.1, 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Таким чином, твердження позивача про те що підстави проведення зазначені в оскаржуваному наказі не можуть бути предметом фактичної перевірки спростовуються встановленим вище, адже фактична перевірка дотримання платниками податків законодавства у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, може бути проведена податковим органом на підставі пп. 80.2.1 п. 80.2 ст. 80 або пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України робить висновок, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський