Справа № 320/6265/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року № 320/6265/18

Київський окружний адміністративного суду у складі судді Лисенко В.І.,

за участі секретаря судового засідання Приходько Н.І.,

представника позивача - Опаріної А.Л.,

представника відповідача - Куліди А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Димерське лісове господарство" до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Димерське лісове господарство» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.10.2018 № , від 31.10.2018 № , від 31.10.2018 № , від 31.10.2018 № , від 31.10.2018 № , вимоги від 31.10.2018 № Ю- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, рішення від 31.10.2018 № про застосування штрафних санкцій.

В основу оскаржуваних рішень покладено висновок відповідача про безтоварність господарських операцій, здійснених з ФОП ОСОБА_3 на суму 6 833 651,00 грн, неправомірне віднесення премій, виплачених співробітникам, на суму 2 270 097 грн до витрат, що призвело до заниження податку на прибуток. Також, на думку податкового органу, позивачем неправомірно сформовано податковий кредит на суму 9281,00 грн, на підставі податкових накладних, не зареєстрованих у ЄРПН та неутримання і не перерахування податку на доходи з фізичних осіб, отриманого як додаткове благо.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач дійшов помилкових висновків, оскільки вся податкова звітність за результатами його діяльності оформлена у відповідності до чинного законодавства та підтверджується відповідними доказами.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення висловив у відзиві, в якому зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень контролюючий орган діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, адже за результатами проведеної перевірки, встановлено ряд порушень податкового законодавства ДП «Димерське лісове господарство».

Ухвалою суду від 26.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 25.03.2019 прибули представник позивача та представник відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, представник відповідача з адміністративним позовом не погодився, наполягав на відмові у його задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Київський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Державне підприємство «Димерське лісове господарство», згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване як юридична особа Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області 16.02.1994, запис № 1000540.

Як платник податків, позивач перебуває на обліку в Вишгородській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

З матеріалів справи убачається, що Головним управлінням ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «Димерське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.09.2016 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.09.2016 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період діяльності - за період з 01.09.2016 по 30.06.2018.

За результатами перевірки складено акт від 12.10.2018 № 870/10-36-14-02-13/00992036, у відповідності до якого встановлено порушення позивачем (т.1 а.с. 15-54):

1) пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1638676,00 грн, в тому числі по періодам: за вересень 2016 року - 137716,00 грн, за 4 квартал 2016 року - 146274,00 грн, за 1 квартал 2017 року - 95872,00 грн, за 2 квартал 2017 року - 296994,00 грн, за 3 квартал 2017 року - 440451,00 грн, за 4 квартал 2017 року - 238825,00 грн, за 1 квартал 2018 року - 91160,00 грн, за 2 квартал 2018 року - 191384,00 грн;

2) пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 9281,00 грн, в тому числі по періодам: за вересень 2016 року на суму 9281,00 грн;

3) підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб за 2016-2018 роки в розмірі 321270,50 грн;

4) пункту 1 частини першої статті 7, пунктів 1, 2, 5 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2016-2018 рік в розмірі 392663,95 грн;

5) підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми військового збору за 2016-2018 рік в розмірі 26772,54 грн;

6) пунктів 1,2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, без видачі розрахункового документа встановленої форми 26.01.2018 та 27.04.2018 на загальну суму 2600,00 грн.

До таких висновків перевіряючі дійшли на підставі того, що контрагент позивача - ФОП ОСОБА_3, у зв`язку із відсутністю фізичних ресурсів, не міг фактично здійснити роботи (послуги) на користь ДП "Димерське лісове господарство", що вказує на формування останнім активів за рахунок надходження робіт (послуг) з джерела невідомого походження. Податковим органом стверджено, що ФОП ОСОБА_3 здійснила нереальні (безтоварні) операції на адресу позивача, з підстав відсутності реальних можливостей, необхідних для реалізації задекларованих обсягів робіт (послуг), які виконано для ДП "Димерське лісове господарство", згідно наданих до перевірки документів.

Підставою формування вищезазначених висновків, також стало посилання контролюючого органу на неправомірне віднесення до витрат ДП "Димерське лісове господарство" нараховані та сплачені премії. На переконання перевіряючих, матеріальні заохочення мають особливий характер, зумовлений правовим статусом державного і комунального майна та законодавчим регулюванням діяльності суб`єктів державного та комунального секторів економіки й управління об`єктами державної власності, а тому, премії мали нараховуватись та виплачуватись за рахунок прибутку.

Ще одним підґрунтям для виявлених порушень, став висновок посадових осіб відповідача про неутримання та неперерахування податку на доходи з фізичних осіб з додаткових благ, зокрема певних матеріалів та товарів, оплати відряджень, виділення паливно-мастильних матеріалів та закупівлі легкових автошин. Податковий орган встановив, що з коштів, виділених по авансовим звітам для закупівлі матеріалів та товарів, оплату відрядження, згідно оборотно-сальдових відомостей відсутнє документальне підтвердження понесених витрат.

Відповідач вважає, що ДП "Димерське лісове господарство" закуповувало паливо та використовувало його не за призначенням, без обліку видачі талонів та звітів. Також, встановлено закупівлю автошин на автомобіль, якого немає у власності позивача.

Серед цього, на підставі наданих позивачем документів, перевіряючі стверджують про проведення розрахунків готівкою без застосування реєстратора розрахункових операції, згідно прибуткових касових ордерів від 26.01.2018 №80,81 та від 27.04.2018 №351.

На підставі акта перевірки від 12.10.2018 № 870/10-36-14-02-13/00992036, контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 30.10.2018 № , яким застосовано до платника штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1,00 грн (т.1 а.с. 78);

- податкове повідомлення-рішення від 31.10.2018 № , яким платнику збільшено грошове зобов'язання з військового збору в розмірі 33465,68 грн: основний платіж - 26772,54 грн, штрафна (фінансова) санкція - 6693,14 грн (т.1 а.с.80);

- податкове повідомлення-рішення від 31.10.2018 № , яким платнику збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 401588,13 грн: основний платіж - 321270,50 грн, штрафна (фінансова) санкція - 80317,63 грн (т.1 а.с. 81);

- податкове повідомлення-рішення від 31.10.2018 № , яким платнику збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 13922,00 грн: основний платіж - 9281,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 4641,00 грн (т.1 а.с. 82);

- податкове повідомлення-рішення від 31.10.2018 № , яким платнику збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій в розмірі 2458014,00 грн: основний платіж - 1638676,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 819338,00 грн (т.1 а.с. 83);

- рішення від 31.10.2018 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 39266,40 грн (т.1 а.с. 86);

- вимогу від 31.10.2018 № Ю- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 392663,95 грн (т.1 а.с. 85).

Позивач вважає, що прийняті відповідачем податкові рішення не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та порушують його права як платника податків, тому він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що виявилось у заниженні податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 9281,00 грн, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Податковий кредит, відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, являє собою суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначену згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 і 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 затверджений Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (надалі - Порядок), відповідно до пункту 2 якого внесення відомостей, що містяться у податковій накладній, до Реєстру здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі ДФС з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Згідно з пунктами 3, 5 Порядку реєстрації підлягають податкові накладні незалежно від суми податку на додану вартість, зазначеної в одній податковій накладній. Постачальник (продавець) складає податкову накладну у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, з використанням спеціалізованого програмного забезпечення. Після складення податкової накладної в електронній формі на них накладається електронний цифровий підпис посадових осіб постачальника (продавця).

Після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної в електронній формі та надсилає їх ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис» та «Про електронні документи та електронний документообіг». Примірник податкової накладної в електронній формі зберігається у платника податку (пункт 6 Порядку).

Відповідно до пункту 7 Порядку після надходження податкової накладної в електронній формі до ДФС здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, та у разі відсутності причин для відмови проводиться їх реєстрація.

Згідно з пунктом 8 Порядку для підтвердження прийняття податкової накладної до реєстрації платникові, податку, який здійснює реєстрацію, видається квитанція в електронній формі, у якій наводяться реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про постачальника (продавця) товарів (послуг), дата і час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна. Квитанція, на яку накладається електронний цифровий підпис ДФС, підлягає шифруванню та надсилається платникові податку, який здійснює реєстрацію, засобами телекомунікаційного зв'язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається у ДФС.

Датою та часом подання податкової накладної в електронній формі ДФС є дата та час, зазначені у квитанції про їх прийняття (підтвердження реєстрації) або неприйняття. Квитанція, що підтверджує факт реєстрації податкової накладної, надсилається протягом операційного дня платникові податку (пункти 10, 11 Порядку).

Як встановлюється з акта перевірки, відповідачем встановлено наступні розбіжності (суми ПДВ): 196,00 грн у вересні 2016 року по взаємовідносинам із постачальником - Комунальним підприємством «Редакція газети «Слово»; 9085,21 грн у вересні 2016 року по взаємовідносинам із постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Юг Експрес».

Зокрема, перевіряючими не встановлено факту підтвердження вищезазначених сум розбіжностей (сум ПДВ), зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними (т. 1, а.с. 40).

На підтвердження вказаної обставини, у ході судового засідання відповідачем надано службову записку заступника начальника управління моніторингу доходів та обліково- звітних систем, згідно якої, названі податкові накладні не зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних (т.39 а.с. 137).

Водночас, суми ПДВ, зазначені відповідачем в якості розбіжностей, містяться в податкових накладних від 30.09.2016 № 5 та № 32, виписаних постачальниками позивача - Комунальним підприємством «Редакція газети «Слово» (ІПН 81) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юг Експрес» (ІПН 38) за результатами господарських операцій, проведених у вересні 2016 року.

При цьому, позивачем подано до суду квитанції № 2 (т. 37, а.с 41), дослідження змісту яких свідчить, що податкові накладні від 30.09.2016 № 32 та № 5 зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 7 та 8 жовтня 2016 року, реєстраційні номери та відповідно.

Зазначені квитанції у розумінні приписів Кодексу адміністративного судочинства України (скорочено - КАС України) є достатніми доказами щодо належної реєстрації спірних податкових накладних та обставиною, яка спростовує зміст службової записки начальника управління моніторингу доходів та обліково-звітних систем.

Відтак, позивачем дотримано норми ПК України в частині віднесення до податкового кредиту сум податку, сплачених у зв'язку з придбанням послуг (публікація оголошень, перевезення лісопродукції) та підтверджених зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними від 30.09.2016 № 5 та № 32.

Відсутність будь-яких порушень порядку формування податкового кредиту свідчить про безпідставність нарахування відповідачем платнику грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 9281,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 4641,00 грн, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення відповідача від 31.10.2018 № , підлягає скасуванню.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, що виявилось у заниженні фінансового результату діяльності, суд зазначає наступне.

Як з`ясовується з наявних у справі матеріалів, між Державним підприємством «Димерське лісове господарство» (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Підрядник), був укладений договір підряду від 19.02.2014 № 12 про виконання лісозаготівельних робіт (т. 31, а.с. 224).

Відповідно до умов вказаного договору, підрядник зобов'язується на свій ризик та власними силами з використання своїх засобів виконати обумовлені даним Договором роботи. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи. Замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов'язання здійснити в лісництвах позивача: рубки головного користування із комплексною заготівлею лісопродукції та спалюванням порубочних решток; суцільно-санітарні, санітарно-вибіркові та рубки догляду із комплексною заготівлею лісопродукції та спалюванням порубочних решток. На роботи, що виконуються складаються, за встановленими формами, документи, які є невід'ємною частиною цього Договору: акт огляду місць рубок; карта технологічного процесу розроблення лісосіки; акт виконаних робіт. Всі роботи по розробці лісосік виконуються згідно технологічної карти. Строк закінчення заготівлі деревини у відведеній лісосіці не пізніше терміну дії, вказаному у лісорубному квитку.

Додатковою угодою від 30.12.2015 № 1 до договору від 19.02.2014 № 12 (т. 32, а.с. 1) продовжено строк дії договору, в усьому іншому умови договору залишаються без змін.

Шляхом підписання додатків № 1-11 до договору підряду від 19.02.2014 № 12 про виконання лісозаготівельних робіт сторони погоджували зміну вартості послуг, що становлять предмет договору.

На підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором, позивачем надано суду копії актів приймання-передачі робіт по заготівлі деревини, інших лісогосподарських робіт, щоденників приймання лісопродукції (т.28, а.с. 1-5, 8, 12-250; т. 30, а.с. 1-216, т. 31, а.с 1-223).

Також, між Державним підприємством «Димерське лісове господарство» (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Виконавець) був укладений договір від 19.02.2014 № 12.1 (т. 32, а.с. 13), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати замовнику наступні послуги: провести перевезення власним транспортом на власному паливі лісопродукції із лісосік рубок головного користування і рубок, пов'язаних з веденням лісового господарства до нижніх складів лісгоспу. Ціна на перевезення включає в себе послуги по навантаженню і розвантаженню деревини та оплату роботи водія. Виконавець зобов'язується своєчасно проводити здачу в бухгалтерію замовника талонів замовника та товарно-транспортних накладних з відміткою фірми-отримувача, яка засвідчує приймання продукції на складі споживача. Замовник зобов'язується перерахувати виконавцю кошти згідно рахунків, складених на основі актів виконаних робіт. Оплата проводиться шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі виставленого рахунку та акту виконаних робіт (наданих послуг).

Шляхом підписання доповнень № 1-14 до договору від 19.02.2014 № 12.1 (т. 32, а.с 15) сторони погоджували вартість послуг перевезення до наступних пунктів призначення: м. Київ, установи Вишгородського району, м. Малин, смт. Бородянка Київської області, нижній склад КЛПК с. Катюжанка, нижній склад смт. Бородянка, м. Коростень Житомирської області, м. Вишгород Київської області, станції Бородянка та Немишаєво, а також додали послугу проведення навантаження маніпулятором деревини на автотранспорт на нижніх складах лісгоспу.

На підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду копії актів надання послуг, товарно-транспортних накладних (т. 25, а.с.173-216; т. 27, а.с. 1-210, т. 24, а.с 1-249), специфікацій (т. 23, а.с. 1-205; т. 22, а.с 138-202).

Також, між Державним підприємством «Димерське лісове господарство» (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Підрядник) був укладений договір підряду від 01.04.2014 № 12.2 на проведення лісокультурних та лісогосподарських робіт (т. 32, а.с. 30).

Згідно умов названого договору, підрядчик зобов'язується виконати роботу за завданням замовника на свій ризик, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Матеріали і паливо замовника. Замовник доручає, а підрядчик бере на себе виконання лісокультурних робіт в розсадниках та лісокультурному фонді лісгоспу: провести посадку лісових культур; провести доповнення лісових культур; викопка посадматеріалу; в т.ч.: сіянці сосни звичайної, дуба; підготовка площі під посадку; створення мін. смуг; провести роботи в розсаднику; провести роботи в контрольованому середовищі (коробах); догляд за мін. смугами; заготівля і переробка насіння; оранка розсадника; провести роботи в теплицях; стратифікація лісового насіння; перемішування стратифікованого насіння; протипожежні роботи; провести роботи по зеленому живцюванню; механізований догляд за лісовими культурами на зрубах, очищених від лісосічних залишків. Робота вважається виконаною в повному об'ємі після підписання акта прийому-передачі представниками обох сторін. Замовник приймає виконану роботу і оплачує її результат на умовах, викладених у цьому договорі.

Додатковими угодами від 31.12.2015 № 1 та від 30.12.2017 № 2 до договору від 01.04.2014 № 12.2 продовжено строк дії Договору, в усьому іншому всі умови Договору залишаються без змін.

На підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду копії актів приймання-передачі лісокультурних робіт з додатками (т. 25, а.с. 1-62; т. 22, а.с. 7-24, 79-91).

Ще одним, укладеним між Державним підприємством «Димерське лісове господарство» (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Підрядник) був договір підряду від 01.04.2014 № 12.3 на проведення загальногосподарських робіт (т. 32, а.с. 34).

У відповідності до умов зазначеного договору, підрядник зобов'язується виконати за завданням замовника на свій ризик, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Замовник доручає, а підрядчик бере на себе виконання загальногосподарських робіт по обслуговуванню адмінприміщень підрозділів та прилеглої до них території; корування деревини; навантаження деревини на автотранспорт вручну. Робота вважається виконаною після підписання уповноваженими представниками замовника актів виконаних робіт. Замовник приймає виконану роботу і оплачує її результат на умовах, викладених у цьому договорі.

Додатками № 1-3, додатковими угодами № 1-3 до договору від 01.04.2014 № 12.3 продовжено строк дії Договору, погоджено зміну вартості робіт, що становлять предмет Договору.

На підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду копії відомостей про вантаж (т. 25, а.с. 63-69, 70-173), актів приймання-передачі лісогосподарських робіт (т. 22, а.с 1-6, 25-78, 92-137).

Матеріали справи містять докази оплати позивачем вартості робіт та послуг, отриманих від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за переліченими договорами (т 32, а.с. 64-124).

У той же час, на думку представника відповідача, відсутність у звітності контрагента позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 форми 1ДФ відомостей за ознакою 157 щодо інших фізичних осіб-підприємців, які залучались до виконання робіт, свідчить про безтоварність операцій між позивачем та зазначеним контрагентом.

Зазначені доводи відхиляються судом з огляду на ту обставину, що питання дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 вимог податкового законодавства не належать до предмету перевірки, результати якої оскаржуються у даній справі.

Крім того, матеріали відпрацювання фінансово-господарських операцій, проведених між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 були направлені до управління аудиту ГУ ДФС у Київській області, що підтверджується листом від 21.01.2019 № 2091/10/10-36-21-15 (т. 39, а.с.130).

Важливим для врахування судом, є надані ФОП ОСОБА_3 пояснення, відображенні в акті перевірки, зміст яких, підтверджує наявність фінансово-господарських взаємовідносин з ДП "Димерське лісове господарство".

Доцільність залучення фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до виконання робіт та надання послуг підтверджується відомостями звітів про чисельність, склад і рух працівників (т. 40, а.с. 9-17).

До того ж, роботи та послуги, які за своєю суттю аналогічні тим, що виконувала/надавала фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в перевіряємому періоді, також придбавались позивачем у фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ТОВ «Вікторія», ТОВ «Полісся МГ», ТОВ «Промлісторг», ПрСП «Вікторіяо», проте податковим органом не поставлено під сумнів закупівлю відповідних робіт та послуг.

Позивачем надано суду копії договорів на постачання лісового насіння (т. 40, а.с 174-177), видаткові накладні (т. 40, а.с 168-173), платіжні доручення (т. 40, а.с 163-167) на підтвердження факту придбання насіння, яке в подальшому було видане фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 для проведення посадки лісових культур.

За результатами виконаних робіт та наданих послуг позивачем було сформовано показники звітів про наявність садивного матеріалу, зведених відомостей технічного приймання лісових культур, лісових плантацій та природного поновлення, звітів про виконання виробничого плану по лісовому господарству, що подаються до Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства (т. 40, а.с 126-162).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Отже, встановлені обставини та наявна доказова база, засвідчують, що проведені господарські операції мали реальну господарську ціль - забезпечення діяльності позивача та досягнення його мети - отримання прибутку. Послуги та роботи, надані та виконані контрагентом мали реальний і товарний характер та були використані в межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях. Зазначене цілком підтверджується наданими позивачем, як у ході перевірки, так і у ході судового розгляду первинними документами.

Натомість, висновки відповідача про безтоварність господарських операцій ґрунтуються виключно на припущеннях податкового органу, оскільки всі необхідні первинні документи були надані позивачем під час проведення перевірки.

Також, як встановлюється з акта перевірки та пояснено представником відповідача у ході судового засідання, у перевіряємому періоді позивач нараховував та виплачував працівникам премії, передбачені колективним договором (т. 46 а.с. 15-112) та наказами директора (т. 32, а.с. 125-206).

При цьому, відповідач вважає, що позивач неправомірно відносив нараховані та виплачені премії до витрат підприємства, обґрунтовуючи це невірним відображенням операцій з нарахування та виплати премій працівникам в бухгалтерському обліку підприємства.

Однак, суд не може погодитись із такими доводами позивача, та звертає увагу на наступне.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (нижче - Закон № 996-ХІV), який поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності.

Згідно зі статтею 6 Закону № 996-ХІV регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Відповідно до статті 75 Господарського кодексу України державні комерційні підприємства утворюють за рахунок прибутку (доходу) спеціальні (цільові) фонди, призначені для покриття витрат, пов'язаних з їх діяльністю. Розподіл прибутку (доходу) державних комерційних підприємств здійснюється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог цього Кодексу та інших законів.

Розділ IV «Облік розподілу прибутку підприємств державного, комунального секторів економіки» Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки та господарських організацій, які володіють та/або користуються об'єктами державної, комунальної власності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.12.2006 № 1213 (в подальшому - Положення), визначає лише порядок відображення в бухгалтерському обліку тієї частини чистого прибутку, яка спрямовується підприємством на створення (за рахунок прибутку) спеціальних (цільових) фондів, призначених для покриття витрат, пов'язаних з їх діяльністю, які має право створювати державне підприємство згідно з чинним законодавством.

При цьому, згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення облікова політика підприємств державного, комунального секторів економіки визначається у розпорядчому документі, який приймається підприємством і погоджується органом, до сфери управління якого воно належить, або уповноваженим органом відповідно до установчих документів. У розпорядчому документі про облікову політику має бути встановлено методи оцінки, обліку і процедур, які має застосовувати підприємство та щодо яких нормативно-правовими актами з бухгалтерського обліку передбачено більш ніж один їх варіант. Облікова політика визначається на основі положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів. Одноваріантні методи оцінки, обліку і процедур до такого розпорядчого документа не включаються.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Положення та пункту 2.1 Методичних рекомендацій щодо облікової політики підприємства, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 27.06.2013 № 635, розпорядчий документ про облікову політику державного підприємства визначає застосування, зокрема порядку виплат, які здійснюються за рахунок прибутку (у тому числі їх вичерпний склад).

Усі інші виплати працівникам, які не визначені установчими і розпорядчими документами підприємства як такі, що виплачуються за рахунок прибутку, зокрема заробітна плата за окладами і тарифами за виконану роботу (відпрацьований час), премії та оплата невідпрацьованого часу обліковуються відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 26 «Виплати працівникам», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.10.2003 № 601, і Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, та включаються до складу витрат підприємства.

Згідно зі статтею 8 Закону № 996-ХІV питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідна правова позиція викладена Міністерством фінансів України в листі від 12.12.2018 № 35210-07-10/32780.

Також, суд констатує, що відповідач самостійно зазначає в акті перевірки про те, що позивач є платником частини чистого прибутку, а тому дії відповідача в частині нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму виплачених премій, з яких платником утримано та сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також на які платником нараховано та сплачено до бюджету єдиний соціальний внесок суперечать приписам Податкового кодексу України, оскільки свідчить про подвійне оподаткування.

Крім того, суд наголошує, що повноваженнями щодо здійснення контролю за веденням бухгалтерського обліку наділена Державна аудиторська служба України, що закріплено у постанові Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43.

У даному випадку, перевіряємий період діяльності позивача піддавався ревізії Північним офісом Держаудитслужби, при цьому порушень бухгалтерського обліку підприємства в частині відображення операцій з нарахування та виплати премій працівникам не встановлено, що підтверджується довідкою від 24.09.2018 (т.39 а.с. 101-119).

За наведених обставин, суд зазначає про відсутність будь-яких порушень бухгалтерського обліку підприємства в частині відображення операцій з нарахування та виплати премій працівникам, а також податкового обліку при включенні до валових витрат вартості отриманих робіт (послуг) з лісозаготівлі, перевезення, навантаження лісопродукції, лісокультурних робіт (контрагент - фізична особа-підприємець ОСОБА_3), що свідчить про безпідставність нарахування відповідачем платнику грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення відповідача від 31.10.2018 № , підлягає скасуванню.

Щодо висновку податкового органу про порушення позивачем підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, що виявилось у неутриманні та неперерахуванні податку на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого як додаткове благо, суд зазначає наступне.

У ході судового розгляду, судом встановлено, що на думку відповідача, позивач за результатами видачі під звіт коштів на загальну суму 321270,50 грн. набув статус податкового агента та мав утримати та сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Так, матеріали справи містять копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та документів, що підтверджують факт використання виданих коштів на потреби, пов'язані з господарською діяльністю підприємства (т. 32, а.с. 207, т. 33-37, т. 38, а.с. 1-183).

Суд наголошує на тій обставині, що серед коштів, виданих під звіт, були добові витрати, понесені працівникам у зв'язку з направленням останніх на навчання (т. 32, а.с. 217-220, 224-227, т. 33, а.с. 32-34, 35-37, 38-42, 43-47, 100-102, 103-105, 201-203, 246-251, 255-260, т. 34, а.с 22-23, 94-95, 98-99, 168-169, т. 35, а.с. 122-124,139-141, т. 36, а.с 10-13, 35-39, 103-105, 118-120, т. 37, а.с. 46-48, 158-160, т. 38, а.с 43-46, 70-77, 161-164, 165-168).

Відповідно до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України до оподатковуваного доходу не включаються також витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв'язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження.

Оскільки розмір добових витрат в даному випадку не перевищував розмір, встановлений зазначеною нормою податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у позивача були відсутні підстави включати такі витрати до оподатковуваного доходу.

Факт використання придбаного палива (бензин А-92, А-95) підтверджується картками обліку роботи вантажного автомобіля (в тому числі автонавантажувача), товарно-транспортними накладними, подорожніми листами службового легкового автомобіля, даними про роботу бензопили (т. 13-21).

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність обліку видачі талонів та звітів про їх використання, оскільки паливно-мастильні матеріали придбавались позивачем без використання талонів взагалі.

Більше того, матеріали справи містять свідоцтва про реєстрацію за позивачем наступних транспортних засобів (т. 39, а.с 12-54) (19 - бензин, 24 -дизельне паливо):

- DAEWOO LANOS, реєстраційний номер АІ3045АХ,

- Беларус-82.1, реєстраційний номер 21010АІ,

- ЗИЛ 131, реєстраційний номер АІ3671ЕМ,

- МТЗ-82.1, реєстраційний номер 22033КА,

- RENAULT DUSTER, реєстраційний номер АІ5052НЕ,

- ВАЗ 21213, реєстраційний номер АІ1300АВ,

- ГАРЗ СС 3309, реєстраційний номер АІ37945ВС,

- CHEVROLET NIVA 21230, реєстраційний номер АІ1770АН,

- ВАЗ 21213, реєстраційний номер АІ5988АН,

- CHEVROLET NIVA, реєстраційний номер АІ3263ЕВ,

- ЗИЛ 133ГЯ, реєстраційний номер АІ3673ЕМ,

- ГАЗ 33023, реєстраційний номер АІ1727АН,

- ПАЗ 3205, реєстраційний номер АІ4729АА,

- ГАЗ САЗ 3507, реєстраційний номер АІ5920АА,

- ГАРЗ СС 3309, реєстраційний номер АІ37943ВС,

- БЕЛАРУС-892, реєстраційний номер 05157АІ,

- JCB VM115D, реєстраційний номер 06162АІ,

- Беларус-82.1, реєстраційний номер 36211КА,

- CATERPILLAR D6N XL, реєстраційний номер 36212КА,

- МТЗ-82.1, реєстраційний номер 21052КА,

- БЕЛАРУС-892, реєстраційний номер 60211АА,

- БЕЛАРУС-892, реєстраційний номер 60213АА,

- МАЗ , реєстраційний номер 7578СТ,

- УРАЛ 4320, реєстраційний номер АІ5917АА,

- КАМАЗ 43118-10, реєстраційний номер АІ6814СН,

- УРАЛ 55571-40, реєстраційний номер АІ5278АТ,

- КАМАЗ 5320, реєстраційний номер АІ3674ЕМ,

- КАМАЗ 5320, реєстраційний номер АІ3670ЕМ,

- УРАЛ 320, реєстраційний номер АІ2320ЕО,

- КАМАЗ 5320, реєстраційний номер АІ3672ЕМ,

- КАМАЗ 4310, реєстраційний номер АІ1023СК,

- УРАЛ 4320, реєстраційний номер АІ9363АС,

- ВАЗ 212140, реєстраційний номер АІ7831ЕМ,

- ВАЗ 212140, реєстраційний номер АІ2319ЕО,

- CHERY A15 AMULET, реєстраційний номер АІ6885СІ,

- ВАЗ 21214, реєстраційний номер АІ0354АІ,

- SKODA SUPERB ELEGANCE, реєстраційний номер АІ2777ВЕ,

- SKODA OCTAVIA, реєстраційний номер АІ5116CК,

- ВАЗ 21070, реєстраційний номер АІ0047АІ,

- MULTIVAN-T6, реєстраційний номер АІ0024НО,

- ВАЗ 210990, реєстраційний номер АІ3343АК,

- TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер АІ5777НВ,

- ВАЗ 21214, реєстраційний номер АІ7005АА,

чим підтверджується зв'язок між використанням придбаного палива (бензин А-92, А-95) та господарською діяльністю підприємства.

Разом з цим, матеріали справи містять видаткову накладну (т. 38, а.с 187), згідно із якою позивачем у 2016 році було придбано комплект шин. Однак, контрагентом було відвантажено модель шин з невірним артикулом, а тієї моделі, на яку мали замінити, немає в наявності, а тому придбані шини обліковуються на складі в залишках, їх списання не проводилось.

Підтверджуючи вказану обставину, представником позивача надано суду фотокопії наявних шин, які є новими і зберігаються на складі ДП "Димерське лісове господарство".

Наведеним спростовується висновок відповідача щодо відсутності документального підтвердження понесених витрат, що в свою чергу свідчить про безпідставність нарахування відповідачем платнику грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 321270,50 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 80317,63 грн, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення відповідача від 31.10.2018 № підлягає скасуванню.

Щодо висновків податкового органу про виявлення факту проведення розрахунків готівкою за надані послуги без застосування реєстратора розрахункових операцій, без видачі розрахункового документа встановленої форми (фіскального чека РРО), суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, в перевіряємому періоді співробітники вносили в касу підприємства кошти згідно прибуткових касових ордерів:

- від 27.04.2018 № 351 на суму 800,00 грн. за послуги їдальні (т. 38, а.с. 186);

- від 26.01.2018 № 81 на суму 800,00 грн. за послуги їдальні (т. 38, а.с 185);

- від 26.01.2018 № 80 на суму 1000,00 грн. квартплати (т. 38, а.с 184).

Матеріали справи містять планово-розрахункову калькуляцію собівартості послуг їдальні (зал), затверджену 01.10.2017 (т. 39, а.с. 129).

Представником позивача у судовому засіданні надані пояснення, відповідно до яких позивач не здійснював продаж товарів (наданні послуг) у сфері громадського харчування, а лише надавав працівникам можливість використовувати приміщення їдальні.

Тому, суд приймає до уваги, що посилання представника позивача щодо відшкодування коштів на витрату електроенергії та води, у зв`язку із їх використанням для підігріву їжі та миття посуду.

Квартплата була внесена працівником у касу підприємства у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що на балансі підприємства є багатоквартирні будинки, в яких мешкають працівники підприємства.

Матеріали справи містять дозвіл на спеціальне водокористування (т. 40, а.с. 18-26), розрахунки орендної плати за використання води (т. 40, а.с 27-59), перелік майна на підтвердження наявності будівель (т. 40, а.с. 61), звіти про оплату житлово-комунальних послуг та електроенергії (т. 40, а.с 62-92), аналогічні прибуткові касові ордери по іншим особам (т. 40, а.с 93-110), не відображені в порушенні, відомості про державне майно (нерухоме майно державних підприємств, їх об'єднань, установ та організацій) (т. 40, а.с 111-125).

Так, стаття 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» містить обов'язок для суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу застосовувати реєстратори розрахункових операцій.

Однак, позивач не належить до переліку зазначених у вказаній статті суб'єктів, відтак, на нього не розповсюджуються визначені у вказаній статті обов'язки щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Відтак, нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1,00 грн. є безпідставним, а податкове повідомлення-рішення відповідача від 30.10.2018 № , яким такі санкції застосовані, підлягає скасуванню.

Спростування висновку податкового органу про заниження суми податку на доходи фізичних осіб, має наслідком визнання протиправним висновку про заниження платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та суми військового збору, у зв'язку із чим вимога відповідача від 31.10.2018 № Ю- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 392663,95 грн та рішення відповідача від 31.10.2018 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 39266,40 грн, а також податкове повідомлення-рішення відповідача від 31.10.2018 № , яким платнику збільшено грошове зобов'язання з військового збору в розмірі 33465,68 грн, також підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

З огляду на припис наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішень контролюючого органу, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 50083,82 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 30.10.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 30.10.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 30.10.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 30.10.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 30.10.2018 №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 31.10.2018 №Ю-.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 31.10.2018 №.

Стягнути на користь Державного підприємства "Димерське лісове господарство" () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області () судовий збір на суму 50083 (п'ятдесят тисяч вісімдесят три) грн 82 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата складення і підписання повного тексту рішення - 04 квітня 2019 р.