Справа № 340/274/19
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/274/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор" про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,- ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор" протиправною щодо невиплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановленою постановою військово-лікарської комісії щодо непридатності до військової служби зі зняттям з військового обліку №584 від 16 листопада 2015 року та підтвердженою довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, серії 12 ААА № 007673 від 30.05.2018 року, виданої комунальним закладом "Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи №2" Міністерства охорони здоров'я України, та статусом інваліда третьої групи відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_2, виданого Пенсійним фондом України 23.08.2018 року;

- зобов'язати Державну установу "Кропивницький слідчий ізолятор" на підставі постанови військово-лікарської комісії щодо непридатності до військової служби зі зняттям з військового обліку №584 від 16 листопада 2015 року та підтвердженою довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, серії 12 ААА №007673 від 30.05.2018 року, виданої комунальним закладом "Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи №2" Міністерства охорони здоров'я України, та статусу інваліда третьої групи відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_1, виданого Пенсійним фондом України 23.08.2018 року, здійснити виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю відповідно до Закову України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ.

В судове засідання, призначене на 04.04.2019, представники сторін не з'явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.44).

Враховуючи викладене, а також з урахуванням приписів ч.3 ст.194 КАС України, суд визнав за можливе продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до Закону України "Про національну поліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інвалід ІІІ групи, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вбачаючи необхідність отримання одноразової грошової допомоги (грошової компенсації), 13.09.2018 він звернувся з відповідною заявою до керівництва Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор". Однак, дана заява залишилася відповідачем без розгляду та уваги, що спонукало його звернутися до суду за захистом своїх прав.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову (а.с.39-40), які мотивовані тим, що у 2018 році позивач звернувся з рапортом про надання йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку з настанням інвалідності. Даний рапорт з доданими до нього документами було направлено відповідачем, у відповідності до приписів п.9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Крім того, посилався на те, що після отримання від позивача всіх необхідних документів, відповідачем було направлено до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції лист щодо приєднання додаткових документів до справи про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності громадянину ОСОБА_1 для прийняття відповідного рішення. Таким чином, відповідач вважає, що ним вчинено дії з додержанням вимог чинного законодавства України.

Дослідивши докази і письмові пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, та не заперечувалось представниками сторін, що позивач з 19.04.1999 по 16.11.2015 проходив службу в Кіровоградській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.13).

30.05.2018 позивачу, під час огляду медико-соціальною експертною комісією (далі за текстом - МСЕК), було встановлено 35%, з урахуванням раніше встановлених 25%, втрати професійної працездатності від захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що свідчить довідка серії 12 ААА №007673 від 30.05.2018 (а.с.15).

Згідно пенсійного посвідчення позивача НОМЕР_2 ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи (інвалідність армії) (а.с.16).

13.09.2018 року позивач звернувся до керівництва Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор" із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності від захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.17). Дану заяву отримано уповноваженою особою відповідача 18.09.2018, про що свідчить відмітка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.18).

28.09.2018 Державною установою "Кропивницький слідчий ізолятор", листом за вих.№11-2-18/П-11, повідомлено позивача, що пакет документів для отримання ним грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності направлено відповідачем до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для прийняття рішення по суті, листом за вих.№2/4781 від 24.07.2018 (а.с.34).

На підтвердження наведеного представником відповідача надано суду копію листа Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор" за вих.№2/4781 від 24.07.2018, адресованого Південному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому відповідачем зазначено про направлення адресату матеріалів для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ОСОБА_1 (а.с.30-31).

Відповідно до ст.3 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" №2713-IV від 23.06.2005 (далі за текстом - Закон №2713-IV) правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Згідно ч.1 ст.23 Закону №2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Згідно ч.5 ст.23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України

Правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, врегульовані Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ (далі за текстом - Закон №565-ХІІ) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі за текстом - Порядок №850).

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон №565-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Таким чином, з наведених норм вбачається, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-ХІІ відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ визначає Порядок №850.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Пунктом 8 Порядку №850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Відповідно до пункту 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, виходячи з положень Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 03 жовтня 2018 року у справах № 361/7249/17 та № 361/7249/17, від 20 лютого 2019 у справі №822/1883/18.

Враховуючи викладене, суд погоджується з позицією відповідача, що обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги позивачу, який проходив службу в Кіровоградській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області, покладено на Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

В письмовому відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що відповіді від Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на лист відповідача за вих.№2/4781 від 24.07.2018 не надходило (а.с.39-зв.).

Доказів прийняття Південним міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, за результатом розгляду документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, рішення про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги, у відповідності до пункту 9 Порядку №850, суду не надано.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає встановленим в судовому засіданні факт правомірності дій відповідача щодо надіслання на адресу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності та призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1, а також факт відсутності у відповідача обов'язку щодо прийняття рішення про призначення позивачу чи відмову в призначенні останньому грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності.

Отже, суд дійшов висновку, що Державна установа "Кропивницький слідчий ізолятор" під час виникнення спірних правовідносин діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановленої постановою військово-лікарської комісії щодо непридатності до військової служби зі зняттям з військового обліку №584 від 16 листопада 2015 року та підтвердженої довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, серії 12 ААА № 007673 від 30.05.2018 року, виданої комунальним закладом "Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи №2" Міністерства охорони здоров'я України, та статусом інваліда третьої групи відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_2, виданого Пенсійним фондом України 23.08.2018, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, завданням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією бездіяльністю.

Таким чином, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте, такі рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв'язку зі зверненням у компетентний державний орган).

В розумінні КАС України, захист прав, свобод чи інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги КАС України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень - відповідачем.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.04.2018 №592/11328/17.

Таким чином, досліджуючи спірні правовідносини, а також враховуючи відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, при здійсненні відповідачем оскаржуваних дій, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутній об'єкт судового захисту в межах спірних правовідносин. Що свідчить про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову .

Зважаючи на вимоги ст.139 КАС України, а також з урахуванням ухвалення рішення в інтересах відповідача, сума сплаченого позивачем судового збору відшкодуванню не підлягає. Про наявність інших судових витрат сторонами не повідомлено.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1) до Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор" (25009, м. Кропивницький, вул. Куроп'ятникова, 50 Б, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина