Справа № 240/5598/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Житомир

справа № 240/5598/18

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання зарахувати стаж роботи і призначити пенсію за віком,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- зобов"язати Овруцьке об"єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати стаж роботи у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996, у КСП ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000 та у ПСП ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002 і призначити пенсію за віком з 14.05.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак, відповідач листом від 24.05.2018 повідомив про відмову у призначенні пенсії у зв"язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу, внаслідок відмови зарахувати періоди роботи позивача в Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996, у КСП ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000 та у ПСП ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002. Позивач зазначає, що вказані періоди роботи підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме, записами у трудовій книжці та архівними довідками.

Вважаючи що має право на призначення пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем 03.01.2019, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження відзив на позовну заяву до суду не надіслав.

Згідно з ухвалою суду від 08.02.2019 розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні на 12.03.2019.

Відповідно до довідки від 12.03.2019 розгляд справи відкладено на 02.04.2019 у зв"язку із неявкою у судове засідання учасників справи.

Позивач в судовому засіданні 02.04.2019 позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач у визначений день та час, 02.04.2019, свого повноважного представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Причин неявки свого повноважного представника в судове засідання суду не повідомив.

В ході судового розгляду справи, 02.04.2019, судом оголошено зміст позовної заяви, заслухано пояснення позивача та показання свідків, досліджено письмові докази, долучені до матеріалів справи та поставлено на обговорення питання про можливість переходу суду у письмове провадження для подальшого розгляду справи.

Позивач не заперечував проти переходу суду у письмове провадження для подальшого розгляду справи.

Суд, заслухавши думку позивача, відповідно до протокольної ухвали, на місці ухвалив перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши пояснення позивача та показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює, або проживає у зонах гарантованого добровільного відселення у 1986-92 роках (3 категорія) серії Б №193835, видане Житомирською обласною державною адміністрацією 16.12.1992 (а.с.17).

Згідно з копією паспорта громадянина України серії ВН №001249 ОСОБА_1 народився 29 лютого 1964 року (а.с.14-15).

14 травня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що сторонами не заперечується.

Листом від 24.05.2018 №1616/03.2 Овруцьке об"єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з тих підстав, що при обчисленні страхового стажу за трудовою книжкою серії БТ-І №2315543 не можуть бути зараховані періоди роботи, а саме:

- у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996, у зв"язку з тим, що запис про звільнення від 20.02.1996 завірено печаткою УРСР;

- у Колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000 у зв"язку з тим, що запис про звільнення з 02.03.2000 завірено печаткою Приватного сільськогосподарського підприємства;

- у Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002 у зв"язку з тим, що запис про звільнення з 07.10.2002 завірений печаткою з нечітким відбитком (а.с.13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон України №1788-XII).

Відповідно до статті 26 Закону України №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до п.3 частини першої статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено умови надання пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, - зменшення віку передбачено - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку стала відсутність необхідного страхового стажу у зв"язку з неврахуванням органом Пенсійного фонду України до страхового стажу періоди роботи позивача у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996, у КСП ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000 та у ПСП ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002, з цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Зокрема згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Матеріали справи свідчать, що згідно з копією трудової книжки серії БТ-І №2315543 позивач з 26.01.1987 по 20.02.1996 працював трактористом-машиністом ІІІ-класу на Хмелезаводі ім.Куйбишева (а.с. 18-19).

Щодо доводів відповідача про те, що період роботи позивача у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996 у трудовій книжці позивача підтверджено печаткою УСРС, суд зазначає наступне.

Постанова Верховної Ради України "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" від 11.05.1992 № 2318-XII та Інструкція про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 №643, не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов'язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси позивача й факт припинення статусу СРСР, як суб'єкта міжнародного права.

На думку суду, та обставина, що підприємство не замінило свою печатку на нову після припинення УРСР, не тягне за собою недійсність записів у трудовій книжці, засвідчених нею. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його загального страхового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Щодо доводів відповідача про неврахування позивачу до страхового стажу період роботи з 21.02.1996 по 02.03.2000 у Колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева у зв"язку з тим, що запис про звільнення 02.03.2000 завірено печаткою Приватного сільськогосподарського підприємства, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 та п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що згідно з архівними довідками Трудового архіву Лугинського району Житомирської області від 03.05.2018 №71, №72 та №73 ОСОБА_1 значиться у книгах обліку розрахунків по оплаті праці робітникам Хмелерадгоспу ім.Куйбишева (1993-1995 роки), Колективного сільськогосподарського підприємства ім.Куйбишева (1996-1999 роки), Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Куйбишева (2000-2001 роки) та отримував заробітну плату (а.с.23, 24, 25).

Окрім того, відповідно до записів трудової книжки №17 та №18, позивач 21.02.1996 був прийнятий в члени Колективного сільськогосподарського підприємства робітником будівельної бригади та 02.03.2000 звільнений з роботи у зв"язку з реорганізацією Колективного сільськогосподарського підприємства в Приватне сільськогосподарське підприємство (а.с.19).

Суд зауважує, що у даному випадку відбулося не фактичне звільнення з підприємства позивача або припинення його трудових відносин, а звільнення у зв"язку з реорганізацією Колективного сільськогосподарського підприємства в Приватне сільськогосподарське підприємство, тобто позивач залишився працювати на тому ж підприємстві, у якому змінилася форма організації господарської діяльності.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що неврахування відповідачем періоду роботи з 26.01.1987 по 20.02.1996 та з 21.02.1996 по 02.03.2000 до страхового стажу позивача є безпідставним.

Щодо неврахування відповідачем до страхового стажу період роботи позивача на Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002 у зв"язку з тим, що запис про звільнення з 07.10.2002 завірений печаткою з нечітким відбитком, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.18 Порядку №637 у разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п.17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації/ в тому числі колгоспі/ або в одній системі і мали документи про свою роботу за час стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З метою належного, повного та достовірного з"ясування обставин справи, а саме підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 з 03.03.2000 по 07.10.2002 на Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева в судовому засіданні 02.04.2019 заслухано покази свідків: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свідок ОСОБА_2, який в період з 03.03.2000 по 23.09.2004 працював в Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева на посаді шофера, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-І №2315557, пояснив, що у 2000 році відбулася реорганізація діяльності сільськогосподарського підприємства ім.Куйбишева з колективного сільськогосподарського підприємства у приватне, саме тому робітників вказаного підприємства звільнено з колективного сільськогосподарського підприємства та прийнято на роботу до приватного сільськогосподарського підприємства, про що здійснено відповідні записи у трудовій книжці. Також свідок ОСОБА_2 підтвердив, що позивач у період з 03.03.2000 по 07.10.2002 працював у колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева різноробочим.

Свідок ОСОБА_3, який в період з 03.03.2000 по 30.08.2006 працював у Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева на посаді слюсаря на тваринницькій фермі, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-І №6966254, зазначив, що позивач у вказаний період дійсно виконував різну роботу за дорученням керівництва у Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева.

З огляду на викладене, позивачем надано докази які не спростовані відповідачем про те, що період його роботи у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996, у КСП ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000 та у ПСП ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002 підлягає зарахуванню до страхового стажу та має бути врахований органом Пенсійного фонду України при призначенні йому пенсії.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Як свідчить зміст листа Овруцького об"єднаного управління Пенсійного фонду України від 24.05.2018 №1616/03.2 страховий стаж ОСОБА_1 на дату досягнення пенсійного віку становить 16 років 2 місяці 21 день, проте суд зауважує, що такий показник застосований відповідачем без врахування оспорюваного та незарахованого періоду роботи позивача.

Таким чином, оскільки позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, та має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку та за наявності страхового стажу (більше 19 років), з урахуванням оспорюваного, свідчить про безпідставність відмови відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1

При цьому, суд зазначає, що подані позивачем документи в їх сукупності підтверджують право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням до страхового стажу періоду роботи у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996, у КСП ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000 та у ПСП ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002.

Інших підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії відповідачем не наведено.

Відповідно до статті частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд звертає увагу, що права, свободи або законні інтереси особи підлягають судовому захисту в адміністративному суді за наявності наступних обов'язкових умов - безпосереднього порушення прав, свобод або законних інтересів особи, вчинення такого порушення законодавчо визначеним суб'єктом, а саме суб'єктом владних повноважень, та у разі порушення прав, свобод або законних інтересів особи у спосіб встановлений законодавством, а саме рішенням, дією чи бездіяльністю такого суб'єкта.

З цього приводу суд зазначає, що захист прав позивача шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії може відбуватись, виключно, внаслідок визнання відповідних рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Овруцького об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до страхового стажу період роботи у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996, у КСП ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000 та у ПСП ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

З метою обрання належного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов"язати Овруцьке об"єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1: у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996; у Колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000; у Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002, та призначити пенсію за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до п.1 ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3, звернувся до органу Пенсійного фонду України 14.05.2018, тому суд вважає за необхідне застосувати ч.2 ст.9 КАС України та зобов"язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, з 01.03.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи те що, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності своєї відмови та не надано відзиву на позовну заяву, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та як наслідок, їх часткове задоволення.

В силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 704,8 грн підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Овруцького об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (вул.Шкільна, буд.1, с.Радогоща, Лугинський район, Житомирська область, 11301, ідн. номер НОМЕР_1) до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.Гетьмана Виговського, буд.12, м.Овруч, Житомирська область, 11100, ) про зобов'язання зарахувати стаж роботи і призначити пенсію за віком, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Овруцького об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв"язку з неврахуванням до стажу роботи період роботи ОСОБА_1: у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996; у Колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000; у Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002.

Зобов"язати Овруцьке об"єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи період роботи: у Хмелерадгоспі ім.Куйбишева з 26.01.1987 по 20.02.1996; у Колективному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 21.02.1996 по 02.03.2000; у Приватному сільськогосподарському підприємстві ім.Куйбишева з 03.03.2000 по 07.10.2002, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнобов"язкове державне пенсійне страхування" зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 01.03.2018.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Овруцького об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 704 (сімсот чотири) грн 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 08 квітня 2019 року.

Суддя А.В. Горовенко