Справа № 826/22237/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №826/22237/15

адміністративне провадження №К/9901/7907/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року (головуючий суддя Мельничук В.П., судді: Грищенко Т.М., Мацедонська В.Е.) у справі №826/22237/15 за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про скасування запису, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюка Віктора Станіславовича, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в якому просила скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7743169) про зміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, внесений 15.11.2012 12:53:44 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що запис відповідача про зміну умов обтяження квартири вчинений з порушенням приписів закону.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову про задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7743169) про заміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, внесений 15 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 14 серпня 2008 року між ОСОБА_1 (позичальник) та ВАТ «Сведбанк» (банк) укладено кредитний договір №2632/0808/45-027 (на купівлю житлової нерухомості), за умовами якого банк надає позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 164000,00 доларів США на строк по 14 серпня 2038 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних.

В якості забезпечення виконання основного зобов'язання у той же день між Банком, як іпотекодержателем, та позичальником, як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір №2632/0808/45-027-Z-1, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателя нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1.

14 серпня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за №8801 накладена заборона відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, до припинення договору іпотеки.

В подальшому, між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі по договору від 14 серпня 2008 року № 2632/0808/45-027.

На підставі зазначеного, 15 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком Віктором Станіславовичем, прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк», за наслідками чого, до Державного реєстру іпотек внесено відповідні зміни.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій приватного нотаріуса, як державного реєстратора, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги є підставою для внесення змін до обтяження (запису про іпотеку) відповідно до Тимчасового порядку Державної реєстрації іпотек, затвердженого постановою КМ України №410 від 31 березня 2004 року (далі - Тимчасовий порядок №410), який був чинним на час вчинення оскарженої реєстраційної дії.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції, вказавши, що законодавець наділив нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті нотаріальних дій. При цьому, такі повноваження надані нотаріусу як спеціальному суб'єкту лише з 01 січня 2013 року. Однак, спірна реєстраційна дія вчинена відповідачем 15 листопада 2012 року, тобто до набуття ним таких повноважень.

Також апеляційний суд вказав, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно, в спірній ситуації має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки № 2632/0808/45-027-Z-1 від 14 серпня 2008 року. Однак, згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с. 28-36) спірний реєстраційний запис вчинено відповідачем на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 1306, 25.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Касаційна скарга обґрунтована правильністю висновків суду першої інстанції про правомірність дій приватного нотаріуса, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги є підставою для внесення змін до обтяження (запису про іпотеку).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що спірні правовідносини врегульовано законами України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Про іпотеку", Порядком №703 і Тимчасовим порядком №410, в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою (частина друга статті 4 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до пункту 4 розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" до набрання чинності законом про державний реєстр прав на нерухоме майно порядок державної реєстрації іпотек встановлюється Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації іпотек, що затверджується Кабінетом Міністрів України (Тимчасовий порядок №410).

Згідно пункту 4 Тимчасового порядку №410 державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.

За правилами п.5 Тимчасового порядку №410 державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором, якими відповідно до пункту 2 Тимчасового порядку №410, є і приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснюють державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Таким чином, приватні нотаріуси є реєстраторами, які здійснюють державну реєстрацію, зокрема, відступлення прав за іпотечним договором та мав повноваження на здійснення державної реєстрації змін обтяження нерухомого майна іпотекою.

З огляду на наведене, помилковими є висновки апеляційного суду про відсутність у відповідача повноважень на здійснення державної реєстрації змін відносно іпотеки нерухомого майна, оскільки не відповідають не лише зазначеному Тимчасовому порядку державної реєстрації іпотек, а й положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частиною 2 статті 9 якого передбачено, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону. При цьому, зміни до Закону щодо повноважень нотаріуса набрали чинності не з 1 січня 2013 року, як зазначив апеляційний суд, а з 8 серпня 2012 року - дата набрання чинності Законом №5037-VІ, яким внесено зміни до статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, суд апеляційної інстанції, посилаючись на пп.16 п.27 Порядку №703 дійшов висновку, що єдиним документом, що підтверджує перехід речового права на нерухоме майно, в спірній ситуації, має бути додатковий договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки № 2632/0808/45-027-Z-1 від 14 серпня 2008 року, проте не звернув уваги на те, що ані пп.16 п.27 Порядку №703, ані ст. 24 Закону України «Про іпотеку», не визначено того, що перехід речового права на нерухоме майно оформлюється виключно у вигляді додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до вже існуючого договору іпотеки.

Крім цього, Державна реєстрація відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна, відступлення прав за іпотечним договором, була врегульована Тимчасовим порядком №410.

Пунктом 20 Тимчасового порядку №410 визначалося, що внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи до якого, зокрема, подається текст змін і додаткових відомостей, внесених до іпотечного договору (договір, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором або передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної), документ про плату за внесення змін і додаткових відомостей до запису.

Таким чином, Тимчасовим порядком №410 передбачалася можливість подання нотаріусу не лише документу у вигляді змін до іпотечного договору, а і договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, оскаржуваний реєстраційний запис від 15 листопада 2012 року №7743169 щодо зміни іпотекодержателя вчинено приватним нотаріусом на підставі посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25 травня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № № 1306, 1307.

Предметом даного договору є речове право на іпотечне майно, зокрема, право вимоги на предмет іпотеки у разі невиконання іпотекодавцем (ОСОБА_1) своїх зобов'язань за кредитним договором, яке перейшло від продавця (ПАТ «Сведобанк») до покупця (ПАТ «Дельта Банк»).

Доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу прав вимоги посвідчений приватним нотаріусом Шевченко Д.Г., тобто реєстраційна дія щодо внесення цього запису здійснена не одночасно із здійсненням нотаріальної дії, які проведені іншим реєстратором раніше, є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, у спірних правовідносинах приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 діяв як державний реєстратор, який засвідчив зміну іпотекодержателя.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що здійсненням такої державної реєстрації, відповідачем не обмежено право власності іпотекодавця. Підписуючи договір іпотеки іпотекодавець добровільно погоджується на встановлення особливого порядку розпорядження іпотекодержателем об'єктом іпотеки, беручи при цьому на себе відповідні зобов'язання.

У зв'язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним на час вчинення спірної реєстраційної дії законодавством, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.352 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 344, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року у справі №826/22237/15 скасувати.

Залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року у справі №826/22237/15.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду