Справа № 826/24166/15
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016 у справі за адміністративним позовом Німецько-Українського фонду до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Німецько-Український фонд звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича в частині відхилення кредиторських вимог Німецько-Українського фонду у розмірі 7 685, 09 гривень та 13 381, 67 євро;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича додатково акцептувати (визнати) кредиторські вимоги Німецько-Українського фонду у розмірі 7 685, 09 гривень та 13 381,67 євро, внести зміни до Реєстру акцептових вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Златобанк» в частині збільшення акцептованих вимог Німецько-Українського фонду у розмірі 7 685,09 гривень 13 381,67 євро та подати зміни на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між Німецько-Українським фондом та ПАТ «Златобанк» укладено кредитні договори, відповідно до яких ПAT «Златобанк» отримало від позивача кредитні кошти, а саме:

- 3 000 000, 00 (три мільйони) євро відповідно до кредитного договору № 006/1-01 від 15.06.2012;

- 5 000 000,00 (п'ять мільйонів) гривень відповідно до кредитного договору № 006/3-02 від 19.06.2012.

У зв'язку з прийняттям постанови Правління Національного банку України № 310 від 12.05.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 99 від 13.05.2015 «Про початок процедури ліквідації ПAT «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію банку».

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 22.05.2015 № 82/03-005/604-БТ про визнання кредиторських вимог та просив включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимоги позивача до ПAT «Златобанк» у сумі 9 609 (дев'ять тисяч шістсот дев'ять) гривень 94 копійки та 2 486 586 (два мільйони чотириста вісімдесят шість тисяч п'ятсот вісімдесят шість) євро 55 євроцентів, в тому числі:

- заборгованість ПAT «Златобанк» за кредитним договором 1 у сумі 2 486 586, 55 євро, що складається із заборгованості в сумі 2 473 204,88 євро за основною сумою кредиту та заборгованості в сумі 13 381,67 євро за нарахованою і несплаченою пенею;

- заборгованість ПAT «Златобанк» за Кредитним договором 2 у сумі 9 609, 94 гривень, що складається із заборгованості в сумі 1 924,85 гривень за нарахованими і несплаченими процентами за користування кредитними коштами та і заборгованості в сумі 7 685,09 гривень за нарахованою і несплаченою пенею.

Відповідач листом від 18.09.2015 № 2759 повідомив позивача про прийняття рішення виконавчої дирекції Фонду від 03.09.2015 № 210/15, яким затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів ПAT «Златобанк» та про включення заяви позивача від 22.05.2015 № 82/03-005/604-БТ до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПAT «Златобанк» на суму 57 366 809,00 грн., яка складається із: заборгованості за кредитним договором 1 у сумі 57 364 884,15 грн. (еквівалент 2 473 204,88 євро за офіційним курсом НБУ на 13.05.2015) за основною сумою кредиту та заборгованості за кредитним договором 2 у сумі 1 924,85 гривень за нарахованими і несплаченими процентами за користування кредитними коштами.

Водночас, кредиторські вимоги позивача в сумі 7 685, 09 гривень (за нарахованою і не сплаченою пенею за кредитним договором 2) та в сумі 13 381, 67 євро (за нарахованою і не сплаченою пенею за кредитним договором 1, за офіційним курсом НБУ на 14.05.2015) не були включені відповідачем до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПAT «Златобанк».

Не включення зазначених сум до кредиторських вимог обґрунтовано зі сторони відповідача тим, що пеня відноситься до інших операційних непроцентних витрат банку, а тому в обліку не рахується, внаслідок чого пеня в сумі 7 685,09 грн. та 13 381, 67 євро в балансі банка, станом на 14.05.2015, не відображена. В даному випадку відповідач посилається на постанову Правління НБУ від 18.06.203 № 255 та облікову політику ПАТ «Златобанк».

Крім того, відповідач посилається на те, що:

1) відповідно до п. 2.3. глави 2 розділу V рішення № 2 виконавчої дирекції ФГВФО від 05.07.2012 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

2) згідно п. 4.14 глави 4 розділу V рішення № 2 виконавчої дирекції ФГВФО від 05.07.2012, уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не включено грошові вимоги у розмірі 7 685,09 гривень та 13 381,67 євро до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПAT «Златобанк», внаслідок чого звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативно-правовим актом в межах досліджуваних правовідносин, не надає відповідачу повноважень на невключення пені, що виникла до дати початку ліквідаційної процедури банку, до реєстру вимог кредиторів, з урахуванням положень ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону, то дій відповідача в частині відхилення кредиторських вимог Німецько-Українського фонду у розмірі 7 685,09 гривень та 13 381,67 євро є неправомірними, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що пеня в сумі 7 685,09 гривень та 13 381,67 євро не може бути включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначає, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно із ч. 1 ст. 3, п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Отже, з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій.

Пр цьому, визначений ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

Правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені можливою наявністю кредиторських вимог (майнових вимог юридичної особи до суб'єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені пунктом 4 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

Сторонами не заперечується, що предметом даного позову є включення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Златобанк».

Тобто, виходячи із суті позовних вимог відповідачем у цій справі фактично є ПАТ «Златобанк» (в особі уповноваженої особи Фонду), а не сама уповноважена особа Фонду чи Фонд.

З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про включення кредиторських вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 826/25825/15.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Господарський процесуальний кодекс України встановлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання (пункти 1, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення питання, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016 - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Німецько-Українського фонду до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славінського Валерія Івановича про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 01.04.2019.