Справа № 2340/4922/18
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року справа № 2340/4922/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді: Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання: Пруднікової В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити дії,

встановив:

14 грудня 2018 року до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо не виплати пенсії за віком позивачу з 01.08.2014 по 31.05.2018;

2) зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію за віком позивачу за період з 01.08.2014 по 04.06.2015;

3) стягнути з відповідача пенсію за віком на користь позивача за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в сумі 80131,51 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що являється ВПО та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком.

З 01.08.2014 року по 31.05.2018 не отримувала належну їй пенсію у зв'язку з тим, що перебувала на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

06.06.2018 звернулася до відповідача із заявою про переведення вперше електронної пенсійної справи з центральної бази одержувачів пенсій з останнього місця перебування на обліку та з червня 2018 відповідач поновив їй виплату пенсії.

Стосовно виплати пенсії за минулий час, а саме з 01.08.2014 відповідач повідомив, що з урахуванням норм статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб, пенсію відновлено за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 та розрахована сума доплати за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в розмірі 80131 грн. 51 коп. Таким чином, відповідач нарахував, але не виплатив пенсію за віком за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в розмірі 80131 грн. 51 коп.

Крім того, відповідач не нарахував та не виплатив їй пенсію за період з 01.08.2014 по 04.06.2015 включно, оскільки відсутня вина органу.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 15.02.2019 надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за матеріалами електронної пенсійної справи, позивачу відновлено виплату пенсії за період з 05.06.2015 по 31.07.2018, згідно зі статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб, що визначає і механізм виплати пенсій, затверджено постановою КМУ від 08.06.2016 №365. Розрахована сума доплати за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в розмірі 80131,51 грн.(протокол від 21.08.2018). Розмір щомісячної призначеної позивачеві пенсії за віком з 01 червня 2018 року становить 3251,85 грн. Нарахування та виплату поновленої пенсії за період з 01.06.2018 по 31.08.2018, проведено головним управлінням у серпні 2018 року в розмірі 9755,55 грн. Нарахування коштів, які не виплачені за попередній період з 05.06.2015 по 31.05.2018 буде проведено з урахуванням п. 15 Порядку

22.02.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться у справі, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Згідно довідки № від 06.06.2018 позивач є внутрішньо переміщеною особою, та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Позивач є пенсіонером, і отримує пенсію за віком.

06.06.2018 позивачка звернулася до відповідача з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 06.06.2018 та надала заяву про переведення вперше електронної пенсійної справи з центральної бази одержувачів пенсій з останнього місця перебування на обліку УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька, що знаходиться на території не підконтрольній Україні (а.с.70).

07.06.2018 на засіданні комісії по розгляду питань з призначення соціальних допомог при Черкаській райдержадміністрації вирішено призначити пенсійні виплати внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1, що підтверджується витягом з протоколу №11 від 07.06.2018 (а.с.69).

Відповідачем відновлено виплату пенсії позивачу за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 та нарахована сума доплати за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в розмірі 80131,51 грн, що підтверджується протоколом від 21.08.2018 (а.с. 80-81).

Відповідач листом №52557/04-15 від 23.08.2018 повідомив позивача, про те що з урахуванням норм статті 46 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» та п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб, пенсію відновлено за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 та розрахована сума доплати за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в розмірі 80131,51 грн. Нарахування виплат коштів, які не виплачені за минулий час буде проведено з врахуванням п. 15 Порядку.

Не погоджуючись з діями відповідача позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі статтею 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Стаття 7 Закону №1706-VII визначає, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

На реалізацію вказаних приписів Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", згідно з п. 1 якої передбачено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 (у подальшому - Порядок №365).

Цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (п. 1 Порядку №365).

Пункт 2 Порядку №365 передбачає, що документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб".

Згідно з п. 4 Порядку №365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно пункту 5 Порядку №365 для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування; до заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Таким чином, обов'язок щодо соціальних виплат, в тому числі пенсії, внутрішньо переміщеним особам покладено на органи, що здійснюють соціальні виплати, за місцем фактичного проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб, яке підтверджується довідкою про статус внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 15 Порядку №365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивачу відновлено виплату пенсії за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 та розрахована сума доплати за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в розмірі 80131,51 грн. Нарахування виплат коштів, які не виплачені за минулий час буде проведено з врахуванням п. 15 Порядку.

Суд не погоджується із вищевказаною позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не виплати нарахованої суми пенсії за три роки, з огляду на таке.

Дійсно, рішення щодо виплати позивачу доплати пенсії позивача за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, прийнято відповідачем на підставі пункту 15 Порядку №365, що суперечить Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), який регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 47 Закону №1058-IV визначає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до ст. 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Водночас Законом №1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як наявність чи відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України для виплати пенсій за минулий період, не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, фактично відмовляючи позивачеві у виплаті пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Посилання відповідача на норми постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними, враховуючи положення ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, які є пріоритетними для застосування у даних правовідносинах.

З огляду на викладене суд вважає, що відмова у виплаті доплати позивачу пенсії за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 вчинена за відсутності підстав, передбачених Законом № 1058-IV, тому з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача пенсії за віком на користь позивача за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в сумі 80131,51 грн підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію за віком позивачу за період з 01.08.2014 по 04.06.2015, суд зазначає таке.

Згідно статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Як встановлено судом, позивач 06.06.2018 звернулася до відповідача з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 06.06.2018 та надала заяву про переведення вперше електронної пенсійної справи з центральної бази одержувачів пенсій з останнього місця перебування на обліку УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька, що знаходиться на території не підконтрольній Україні.

Відповідачем відновлено виплату пенсії позивачу за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 та розрахована сума доплати за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в розмірі 80131,51 грн, що підтверджується протоколом від 21.08.2018 (а.с. 80-81), тобто перераховано пенсію за минулий час, але не більше ніж за три роки, оскільки в даному випадку відсутня вина Пенсійного фонду.

Таким чином судом встановлено, що в даному випадку відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд відмовляє в задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об?єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Керуючись статтями 14, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 05.06.2015 по 31.07.2018.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) пенсію за віком на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) за період з 05.06.2015 по 31.07.2018 в сумі 80131 (вісімдесят тисяч сто тридцять одну) грн 51 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення 04.04.2019.

Суддя В.П. Тимошенко