Справа № 160/2042/19
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2019 року Справа № 160/2042/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправнимта скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -
04 березня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Лівобережного відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами про:
-визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призупинення (припинення) виплати пенсії за квітень 2018 року ОСОБА_1;
-зобов'язати Лівобережний відділ обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії за квітень 2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідача зобов'язано надати відзив на позовну заяву.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1
З 01.04.2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
Виплату пенсії ОСОБА_1 відновлено з травня 2018 року.
Згідно з Довідкою Відділу з питань виплати пенсій №5 Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.03.2019 р. №472/04-7/07 нарахована ОСОБА_1, але не виплачена пенсія згідно пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №354 (у редакції постанови КМУ від 25.04.2018 р. №335) за період з 01.04.2018 р. по 30.04.2018 року становить 4098,45грн.
30 травня 2018 року позивач звернувся до начальника Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про надання роз'яснень щодо невиплачених сум пенсії за квітень 2018 рік (а.с.11).
Листом від 11.06.2018 року з вих. Г8547-18Лівобережний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив, що пенсію за квітень 2018 року нараховано на додаткову відомість червня поточного року (а.с.10).
Не погодившись, позивач звернувся до суду з даним позовом.
На момент розгляду справи в суді заборгованість Пенсійного фонду по виплаті пенсії за квітень 2018 року позивачу не виплачена.
Конституцією України закріплено основи соціальної спрямованості держави.
Так, згідно зі ст.3, ст. 19, ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.
Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.
Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;
3) у разі смерті пенсіонера;
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;
5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.ст.73-76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є пенсіонером, з 01.04.2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.
Виплату пенсії відновлено з 01.05.2018 року.
Правомірність припинення виплати пенсії позивачем не оспорюється.
Предметом спору є наявність або відсутність обґрунтованих підстав для невиплати позивачу заборгованості по виплаті пенсії, яка утворилась у період з 01.04.2018 року по 30.04.2018 року.
При цьому, судом враховано, що наявність заборгованості по виплаті пенсії у сумі 4098,46грн. Пенсійного фонду перед ОСОБА_1 відповідач не заперечує, про що свідчать його доводи, викладені у відзиві, та Довідці Відділу з питань виплати пенсій №5 Управління з питань виплати. пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.03.2019 р. №472/04-7/0.
В обґрунтування підстав невиплати позивачу заборгованості по пенсії у розмірі 4098,46грн., яка утворилась за минулий період з 01.04.2018 року по 30.04.2018 р., відповідач зазначив, що виплату її буде проведено на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України; наразі ці кошти донараховані та обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати.
Втім, відповідачем не зазначено відповідного Порядку. Не зазначено і строки, коли відповідні виплати будуть проведені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Судом не враховуються в якості обґрунтування правомірності невиплати утвореної заборгованості по пенсії за минулий період посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №335.
Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Частиноюдругою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, щоправосуддя в Україніздійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейськихстандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.
Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року),визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободвизначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За таких обставин, відсутність відповідного Порядку щодо виплати соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, як і не розроблення Кабінетом Міністрів України відповідних механізмів проведення таких виплат, не є поважною причиною для невиплати пенсії.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.
Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (преамбула до Закону № 1058-IV).
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни дозаконувносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.
Нормативно-правові акти ж Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, в даному випадку, на отримання позивачем пенсії за минулий період.
З урахуванням викладеного, дії відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 01.04.2018 р. по 30.04.2018 р. є протиправними, такими, що суперечать Конституції України та Закону № 1058-IV, та вчинені без законних на те підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
В адміністративному позові позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Лівобережного відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призупинення (припинення) виплати пенсії за квітень 2018 року, втім, такого рішення відповідачем прийнято не було.
Щодо вимоги про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії за квітень 2018 року негайно після проголошення судового рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати, суд зазначає наступне.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З огляду на викладене та з метою повного та ефективного захисту прав, свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 01.04.2018 р. по 30.04.2018 р., зобов'язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити позивачу заборгованість по пенсії за квітень 2018 року у сумі 4098,46грн.
Вимоги щодо зобов'язання відповідача утриматись в подальшому від призупинення виплати пенсії не підлягають задоволенню, оскільки задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 р. позивача звільнено від сплати судового збору у даній справі.
За положеннями ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується. Доказів понесення судових витрат, не пов'язаних із сплатою судового збору, позивачем не надано.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за період з 01.04.2018 р. по 30.04.2018 р. у сумі 4098,46грн.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за квітень 2018 року у сумі 4098,46грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук