Справа № 816/2107/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р.Справа № 816/2107/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року (ухвалене суддею Костенко Г.В., повний текст якого складено 04.12.2018 року) по справі № 816/2107/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України треті особи Головне управління Національної поліції в Полтавській області , Міністерство юстиції України

про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України треті, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: зобов'язати МВС України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу в сумі 340000 грн., у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби; стягнути з МВС України на його користь одноразову грошову допомогу в сумі 340000 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 р. залучено до участі у справі № 816/2107/18 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - Міністерство юстиції України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р. замінено неналежних відповідачів Головне Управління Національної поліції в Полтавській області та Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на належного - Міністерство внутрішніх справ України (в подальшому МВС України), замінено процесуальний статус Головного управління Національної поліції в Полтавській області з відповідача на третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду заяви (рапорта) ОСОБА_1 з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 від 29.12.2017 р. з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та прийняти рішення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції"; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 р. та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про міліцію", Закону України "Про Національну поліцію", Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки позивач звільнений зі служби 29.09.1998 р. у званні - "капітан внутрішньої служби", а не "капітан міліції", тому права на одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції від 13.02.2015 р. немає.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання позивач і відповідач не з'явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

У судовому засіданні представник Міністерства юстиції України проти апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник ГУНП в Полтавській області щодо вирішення апеляційної скарги поклався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що з 01.07.1994 р. по 29.09.1998 р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.27).

Наказом Управління МВС України у Полтавській області від 29.09.1998 р. № 68о/с, згідно із Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. "б" (через хворобу в запас) капітана внутрішньої служби ОСОБА_1, начальника загону установи ОП 317/69 УМВС, з 29.09.1998 р. Вислуга на день звільнення становить: 04 роки 02 місяці 28 днів (а.с.96).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0495830 від 06.12.2017 р. - позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС (а.с.17).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0005319 від 06.12.2017 р. позивач втратив 70% професійної працездатності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС (а.с.16).

У грудні 2017 року позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. До заяви додано пакет документів, передбачених Порядком № 850 (а.с.83-93).

Згідно висновку УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про міліцію" від 20.12.1999 р. № 565-ХІІ в сумі 336800 грн., який був направлений до Департаменту МВС України (а.с.82).

Листом від 22.02.2018 р. № 15/2-617 Департамент МВС України повідомив Ліквідаційну комісію УМВС України у Полтавській області про те, що у Департаменті фінансово-облікової політики МВС України розглянуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу, у зв'язку з чим матеріали позивача повернуто, як такі, що не відповідають вимогам законодавства (а.с.81).

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідачем фактично не розглянув, одного з двох можливих рішень ним не прийнято, тобто допущено протиправну бездіяльність, у зв'язку з чим необхідно зобов'язати МВС України розглянути це звернення в порядку, передбаченому чинним законодавством України, а не підміняти орган, на який Законом покладено вирішення цього питання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Станом на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ у 1998 році були чинними норми Закону України від 20.12.1990 р. № 565-XII "Про міліцію",

Згідно пункту 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 07.11.2015 р.) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 (в подальшому - Порядок № 850).

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850.

Матеріалами справи підтверджено, що захворювання позивача, що стало підставою для встановлення ІІ групи інвалідності, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Положеннями пункту 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Таким чином, обов'язок подання висновку до МВС України щодо виплати грошової допомоги Порядком № 850 покладається саме на керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

Як вбачається з наказу Управління МВС України у Полтавській області від 29.09.1998 № 68о/с, капітана внутрішньої служби ОСОБА_1, начальника загону установи ОП 317/69 УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. "б" (через хворобу в запас).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що питання про призначення та отримання одноразової грошової допомоги належить до компетенції Міністерства внутрішніх справ України, а в даному випадку - на ліквідаційну комісію УМВС України у Полтавській області.

Суд зазначає, що позивачем жодним чином не оскаржуюються дії ліквідаційної комісії УМВС України у Полтавській області щодо направлення відповідного висновку до МВС України для прийняття рішення.

Згідно із пунктом 9 Порядку № 850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Пунктами 10, 11 Порядку № 850 передбачено, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Отже, компетенція УМВС України у Полтавській області в питанні призначення одноразової грошової допомоги обмежується складенням та поданням до МВС України відповідного висновку щодо виплати грошової допомоги, а також перерахуванням суми виплати грошової допомоги на рахунок заявника. Однак, таке перерахування можливе лише на підставі відповідного рішення МВС України.

МВС України наділене правом прийняти одне з двох рішень: про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в призначенні такої допомоги, проте, із матеріалів справи вбачається, що відповідач, не прийнявши жодного з зазначених вище рішень за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а листом від 22.02.2018 р. №15/2-617 повернув ліквідаційній комісії УМВС України у Полтавській області матеріали на призначення позивачу одноразової грошової допомоги без розгляду.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 30.01.2018 р. по справі № 822/1579/17 та від 19.02.2019 р. по справі 802/498/18-а.

Щодо доводів апелянта на наявність у позивача звання "капітан внутрішньої служби", а не "капітан міліції" суд зазначає наступне.

На час звільнення позивача з органів внутрішніх справ у 1998 році були чинними норми Закону України від 20.12.1990 р. № 565-XII "Про міліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (далі Положення № 114).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про міліцію", особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Положення № 114, це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР, їх права і обов'язки.

До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ УРСР і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно із пунктом 2 Розділу 1 Положення № 114 особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, присвоюються такі спеціальні звання, в тому числі, середній начальницький склад "капітан міліції" - "капітан внутрішньої служби".

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, звання капітан внутрішньої служби є рівнозначним званню капітан міліції.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Згідно із Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Враховуючи вищевказане та те, що діючим законодавством встановлена процедура прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади чи місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів, а отже, суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідачем фактично не розглянуто, одного з двох можливих рішень не прийнято, тобто, допущено протиправну бездіяльність, у зв'язку з чим необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви (рапорта) ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності та зобов'язати МВС України розглянути ініційоване позивачем питання відповідно до вимог Порядку № 850.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року по справі № 816/2107/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 08.04.2019 року