Справа № 1240/1982/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року справа №1240/1982/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участі представника позивача Скупінського О.В., представника відповідача Анохіної Г.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарський Агростандарт" на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 р. (у повному обсязі складено 26 листопада 2018 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/1982/18 (головуючий І інстанції суддя К.Є. Петросян) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарський Агростандарт" до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09.07.2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені 4 639 536, 53 грн., з яких сума за податковим зобов'язанням складає 2 172 594, 67 грн., штрафна санкція - 1600 307, 25 грн., пеня - 866 634, 61 грн., податкове повідомлення рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені 352, 00 грн. 396, 03 грн., з яких сума за податковим зобов'язанням склала 164 687, 97 грн., штрафна санкція - 121 460, 98 грн., пеня - 66 247, 08 грн.; податкове повідомлення - рішення № 3 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість 14010100 на суму 4 543 480, 65 грн., з яких сума за податковим зобов'язанням складає 251 089, 00 грн., штрафна санкція - 4 292 391, 65 грн. від 21.03.2018 року; вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с. 18-30).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі № 1240/1982/18 у задоволенні адміністративного позову відмовлено (т. 3 а.с. 219-227).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не були досліджені в повній мірі та не надана відповідна оцінка документам, що підтверджують реальність взаємовідносин позивача з ТОВ «СКІРОС» та ТОВ «СТИЛ ФОРТ», а саме: у вересні позивач домовився про поставку товару ТОВ «СКІРОС» та ТОВ «СТИЛ ФОРТ». 20.10.2017 року ТОВ «СКІРОС» відвантажило на адресу позивача амофос та нітроамофос. Перевезення цього товару фактично почалось 20.10.2017 року; надалі перевезення здійснювалось 23.10.2017 року, а останнє перевезення 25.10.2017 року почалось майже опівночі, що підтверджується товарно-транспортними накладними. За час з 20.10.2017 року по 25.10.2017 року товар фактично зберігався на складі ТОВ «СКІРОС».

Що стосується поставки ТОВ «СТИЛ ФОРТ», то товар був фактично оформлений та отриманий 27.10.2017 року, а перевезення фактично було здійснене 27.10.2017 року, що підтверджують ТТН. За час з 27.10.2017 року до 30.10.2017 року товар фактично зберігався на складі ТОВ «СТИЛ ФОРТ».

Рух матеріальних цінностей, що були придбані ТОВ «СКІРОС» та ТОВ «СТИЛ ФОРТ» підтверджується актами приймання матеріалів, лімітно-забірними картками, картками складського обліку матеріалів.

Апелянт зазначає, що ним до матеріалів справи були надані усі первинні документи, що підтверджують поставку ФОП ОСОБА_3 на адресу позивача ТМЦ. При укладанні правочину із ФОП ОСОБА_3 позивачу були надані усі необхідні документи, що підтверджували ведення ОСОБА_3 підприємницької діяльності. Крім того, з пояснень ОСОБА_3 та судово-почеркознавчої експертизи вбачається, що ОСОБА_3 не здійснювала підпис виданих нею первинних документів. Крім того, дані пояснення ОСОБА_3 і висновки судово-почеркознавчої експертизи не стосувались взаємодії ОСОБА_3 саме із позивачем, а документи, що досліджувались експертом, не є документами, що підписувались ФОП ОСОБА_3 по взаємовідносинах з позивачем.

Позивачем також були надані до матеріалів справи усі первинні документи, що підтверджують поставку ФОП ОСОБА_4 на адресу позивача ТМЦ, а також їх оприбуткування та використання у власній господарській діяльності.

З ФОП ОСОБА_5 у позивача не було господарських правовідносин. ОСОБА_5 відповідно до Договору про надання поворотної фінансової допомоги надавав позивачу поворотну фінансову допомогу, документи, підтверджуючі дану операцію, знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи документам, щодо взаємовідносин позивача з фізичними особами - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 Дану фінансову допомогу фізичні особи, що зазначені в акті перевірки, надали позивачу ще у 2014 році, тому первинні документи не були надані відповідачу під час перевірки, оскільки перевіркою відповідача той період не охоплювався.

Заборгованість зі сплати військового збору з доходів фізичних осіб у вигляді заробітної плати, доходу за орендовані земельні паї на сьогоднішній день погашено.

Представником позивача доводи апеляційної скарги підтримано у повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

До суду від представника позивача та відповідача надійшли письмові пояснення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, письмові пояснення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» зареєстроване в якості юридичної особи, , місцезнаходження: Новопсковський район Луганської області, смт. Новопсков, вул. Карла Маркса, буд. 198, перебуває на обліку в Старобільськіій ОДПІ (Новопсковське відділення) (т.1 а.с.35-50).

Контролюючим органом на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, ст.79 Податкового кодексу України, п.2 ст.13 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та згідно з планом-графіком документальних перевірок на 1-й квартал поточного року, та відповідно до наказу ГУ ДФС у Луганській області від 11.01.2018, проведена документальна планова невиїзна перевірка ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, податку на додану вартість за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, а також єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт № 124/12/32-14-13-36526682 від 16.02.2018 (т.1 а.с.198-254).

Згідно акта перевірки вказано на порушення позивачем, зокрема:

- п.п. «а» п.198.1 ст. 198, п. 201.1, 201.10 ст. 201, п. 44.1 ст. 44, п.п. 14.1.191, 14.1.202 п. 14.1 ст.14 ПК України, ст. 264 Господарського кодексу України, ст.ст. 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік в Україні», в частині заниження податку на додану вартість по загальній податковій декларації на суму 251089 грн., у тому числі за листопад 2016 року на 1256 грн., за жовтень 2017 року на 149396 грн., за листопад 2017 року на 100437 грн. та завищення від'ємного значення за жовтень 2017 року у сумі 100437 грн.;

- п. 2, п. 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, п. 209.2 ст. 209, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, ст. 264 Господарського кодексу України в частині нецільового використання грошових коштів зі спеціального рахунку підприємства у сумі 4229619,40 гр.;

- п.п. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 та абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб, який підлягав сплаті до бюджету у 2159668,33 грн, у тому числі за жовтень 2015 року в сумі 224719,00 грн., за листопад 2015 року в сумі 1236739,87 грн., за грудень 2015 року в сумі 698209,46 грн.;

- п.п. 164.1.1 та 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 168.1.1. та 168.1.2 п. 168.1 ст.168 та абз. «а» п. 176.2 ст. 176, п. 289.3 ст. 289 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за орендні земельні ділянки (паї) за 2015 рік у сумі 18940,46 грн.;

- п.п.168.1.2 та 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 171.2 ст. 171, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України у частині несвоєчасної сплати та перерахування не в повному обсязі до бюджету сум самостійно нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб в сумі 17576,03 грн., в тому числі по періодам: за січень 2015 року в сумі 2494,11 грн, за лютий 2015 року в сумі 2444,41 грн., за березень 2015 року в сумі 2872,70 грн., за квітень 2015 року в сумі 2983,11 грн., за травень 2015 року в сумі 3220,19 грн., за червень 2015 року в сумі 3561,51 грн.;

- п.п. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень, п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 та абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті чого занижено військовий збір, який підлягав сплаті до бюджету у сумі 164687,97 грн., в тому числі по періодам: за жовтень 2015 року в сумі 17265,00 грн., за листопад 2015 року в сумі 93117,53 грн., за грудень 2015 року в сумі 54305,44 грн.;

- п.п. 168.1.2 та 168.1.5 п. 168.1 ст.168, абз. «а» п. 171.2 ст. 171, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України у частині несвоєчасної сплати та перерахування не в повному обсязі до бюджету сум самостійно нарахованого (утриманого) військового збору осіб в сумі 1908,52 грн., в тому числі по періодах: за січень 2015 року в сумі 306,11 грн., за лютий 2015 року в сумі 291,47 грн., за березень 2015 року в сумі 298,00 грн., за квітень 2015 року в сумі 309,45 грн, за травень 2015 року в сумі 334,04 грн., за червень 2015 року в сумі 369,45 грн.

Позивачем 03.03.2018 було надіслано на адресу відповідача заперечення до акта перевірки, за результатами розгляду яких ГУ ДФС у Луганській області залишено без змін висновки акта перевірки (т.1 а.с.51-73).

На підставі акта перевірки від 16.02.2018 відповідачем 21.03.2018 винесені відносно позивача податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 4639536,53 грн., з яких сума за податковим зобов'язанням складає - 2172594,67 грн., штрафна санкція - 1600307,25 грн., пеня - 866634,61 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені 352,00 грн. та 396,03 грн., з яких сума за податковим зобов'язанням склала 164687,97 грн., штрафна санкція - 121460,98 грн. та пеня - 66247,08 грн.;

- № ,3 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість 14010100 на суму 4543480,65 грн., з яких сума за податковим зобов'язанням складає 251089,00 грн., штрафна санкція - 4292391,65 грн. (т. 1 а.с. 88, 91, 94).

З прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, а також висновками акта перевірки позивач не погодився та 05.04.2018 за вих. № 51надав скаргу до ДФС України (т.1 а.с.74-80).

Листом від 25.04.2018 за №14346/6/99-99-11-01-01-25 ДФС України продовжило строк розгляду скарги до 08.06.2018. Рішенням ДФС України від 30.05.2018 №18830/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення (т.1 а.с.82-87).

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень № , № , № 3.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції на час спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За унормування п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За змыстом п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг (п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

При цьому, законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

У пункті 44.1 статті 44 Податкового кодексу України зазначено: для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як визначено частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі )підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно ст. 1 цього Закону бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З огляду на викладене, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно до п.п. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно пп. 168.1.2 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

У підпункті 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 ПК України передбачено, що якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Приписами п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Скірос» та ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» 17.10.2017 було укладено договір поставки № 17/10/2017, за яким позивач придбав мінеральні добрива (нітроамофос та амофос (т.1 а.с.101-102)).

З акта перевірки вбачається, що постачальником складено податкові накладні від 20.10.2017 № 79152 на загальну суму 384000 грн., у тому числі ПДВ 64000 грн. та № 79151 на загальну суму 670000,2 грн., у тому числі ПДВ 111666,7 грн. (код товару згідно з УКТ ЗЕД - 3103), що не заперечується сторонами. До матеріалів справи відповідні податкові накладні не надано. Згідно з товарною номенклатурою УКТ, нітроамофос та амофос належить до комплексних добрив, у зв'язку з чим вказаний товар відноситься до коду УКТ ЗЕД 3105 «Добрива мінеральні або хімічні із вмістом двох чи трьох поживних елементів азоту, фосфору та калію».

Операція з придбання позивачем добрив у ТОВ «Скірос» відображена в бухгалтерському обліку на підставі первинних документів: видаткова накладна від 20.10.2017 року № ВН-00000165 кількість - 50 т на суму 670000,20 грн., від 20.10.2017 року № ВН-00000167 кількість - 40 т, на суму 384000 грн. (т.1 а.с.103-105).

На підтвердження перевезення вантажу позивачем надано товарно-транспортні накладні від 20.10.2017 року № 10, від 23.10.2017 року № 12, від 24.10.2017 року № 13 та від 25.10.2017 року № 15 (т.1 а.с.106-109).

Між позивачем та ТОВ «Стил Форт» (код за ) 23.10.2017 також було укладено договір купівлі-продажу № 2310-2017, за яким позивач придбавав аміачну селітру (т.1 а.с.97).

За умовами договору продавець зобов'язується передати покупцеві мінеральні добрива (далі товар), перелік, ціна та кількість яких зазначена в п. 2.1. Загальна сума договору складає 445000 грн. (чотириста сорок п'ять тисяч грн.), в тому числі ПДВ 20% - 74166,67 грн. Доставка товару здійснюється за рахунок покупця власним автотранспортом або автотранспортом третіх осіб. Оплата за товар за цим договором здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Згідно акта перевірки постачальником складено податкові накладні від 27.10.2017 № 519 на загальну суму 106800 грн., у тому числі ПДВ 17800 грн.; № 517 на загальну суму 106800 грн., у тому числі ПДВ 17800 грн.; № 518 на загальну суму 106800 грн., у тому числі ПДВ 17800 грн.; та № 520 на загальну суму 124600 грн., у тому числі ПДВ 20766,67 грн. (код товару згідно з УКТ ЗЕД - 3102). До матеріалів справи відповідні накладні не надано. На відвантаження продукції складені видаткова накладна від 27.10.2017 №2710-2017 на загальну суму 445000 грн., кількість 50 т.

В матеріалах справи наявні товаро-транспортні накладні на перевезення товару від 27.10.2017 року №16, від 30.10.2017 року № 19, видаткова накладна № 2710-2017.

Відсутність сертифікатів якості або паспортів з відміткою ОТК виробника не може свідчити про відсутність факту отримання ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» амофосу та нітроамофосу в мішках саме від ТОВ «Скірос», оскільки ненадання сертифікатів якості на товар не є доказом нереальності господарських операцій, бо ці документи не є первинними у розумінні вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Зазначений висновок суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду у постанові № 810/2689/17 від 02.10.2018 року.

Суд також зазначає, що висновки про порушення платником податків правил формування податкового кредиту не можуть засновуватися на відомостях, що стосуються взаємовідносин контрагентів постачальника такого платника. При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

На підтвердження документів, які підтверджують рух матеріальних цінностей, позивачем було надано копії актів про приймання матеріалів форми № М-7, лімітно-забірні картки форми № М-8, картки складського обліку матеріалів форми М-12 (т. 3 а.с. 1-48).

Таким чином, первинними документами підтверджено отримання позивачем від ТОВ «Скірос» та від ТОВ «Стил Форт» аміачної селітри та мінеральних добрив.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 20.09.2018 у справі № 1-кп/760/17429/18, оскільки зазначеним вироком визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України ОСОБА_15, який, згідно вироку підписав реєстраційні документи ТОВ «Стил Форт» з метою придбання даного підприємства, а саме: протокол № 1 загальних зборів ТОВ «Стил Форт» від 29.11.2017 та договір «№ 1 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Стил Форт» від 29.11.2017. Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що господарські взаємовідносини позивача із ТОВ «Стил Форт» мали місце у жовтні 2017 року, договір купівлі-продажу підписано від ТОВ «Стил Форт» ОСОБА_16 (т.1 а.с.97, т.3 а.с.207-208).

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України (далі КПК України).

У частині першій статті 23 КПК закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб'єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Крім того, суд зауважує, що вказаний вирок не містить будь-яких відомостей про господарські операції між ТОВ «Стил Форт» та позивачем. У вироку зафіксовано об'єктивну сторону складу злочину. Жодних обставин, які б свідчили про здійснення господарських операцій з позивачем, вироком не встановлено.

Суд зазначає, що сам факт наявності вироків не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією зазначеною в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 826/20081/16 та у постанові від 31.07.2018 у справі № 808/1507/16.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо помилки у коді товару згідно УКТ ЗЕД, суд апеляційної враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.06.2018 року у справі № 819/1383/17: «…Відсутність у таких податкових накладних такого реквізиту коду УКТ ЗЕД за обставин реєстрації таких податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, судом було правильно оцінено як наслідок неналежного виконання контролюючим органом при такій реєстрації своїх обов'язків, а тому подальше виключення сум податкового кредиту за такими податковими накладними, як і застосування до цього платника податків штрафних санкцій є неправомірним, так як за змістом вказаних норм обов'язок перевірки податкових накладних на відповідність пункту 201.10 ст. 201 при їх реєстрації покладений на контролюючий орган».

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

01.10.2015 позивачем було укладено договір поставки № 63 з ФОП ОСОБА_3 Згідно умов договору постачальник передає у власність, а покупець приймає та сплачує продукцію. (т.1 а.с.110). .

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» частково розрахунки з ОСОБА_3 були здійснені зі спеціального рахунку. Згідно з виписками по рахунку ТОВ «Сільськогосподарський Агространдарт» на банківський рахунок ОСОБА_3 було перераховано грошові кошти в сумі 5 324 459,61 грн. та 4 135 153,48 грн. Виписка банку за період 01/11/2015-30/11/2015 зазначена в п. 3.1.2.2.2. акта перевірки. Рух грошових коштів (видаток) по розрахунковому рахунку ОСОБА_3 наведено у додатку 8 до акта перевірки.

Представником позивача надано до матеріалів справи первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинах з громадянкою ОСОБА_3, зокрема: видаткові накладні, рахунки-фактури та товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.110-156).

У акті перевірки вказано на те, що на підставі даних головних книг, бухгалтерських рахунків № 631 «розрахунки з постачальниками та підрядниками» та № 311 «Банк», а також оборотно-сальдових відомостей та виписок банку про рух коштів по розрахункових рахунках за перевіряємий період, громадянці ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3) в листопаді 2015 року з розрахункових рахунків підприємства було перераховано кошти у сумі 9 459 613,09 грн.

Зазначені кошти не повернуті, використані ФОП ОСОБА_3

Підпунктом 209.2.3 п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування суми податку на додану вартість, що підлягають перерахуванню на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не підлягають сплаті до бюджету та повністю залишаються в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг. Зазначені суми коштів акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на таких рахунках у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За визначенням п.2 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 № 11 (далі Порядок № 11), сільськогосподарське підприємство у разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного (податкового) періоду спеціальний рахунок (поточний рахунок із спеціальним режимом використання) в порядку, визначеному Національним банком, за умови подання засвідченої органом державної податкової служби копії свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

Суми податку на додану вартість, що підлягають перерахуванню на спеціальні рахунки, відкриті в установах банків та/або в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не підлягають сплаті до бюджету та повністю залишаються в розпорядженні відповідного сільськогосподарського підприємства для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг.

Згідно з абз. 2 п. 3 Порядку № 11 сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг), перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунку на спеціальний рахунок у строки, встановлені ст. 203 ПКУ для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету (протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 ст. 203 ПКУ для подання податкової декларації).

П. 4 Порядку № 11 передбачено, що суми податку на додану вартість, що акумулюються на спеціальному рахунку, зокрема, використовуються сільгосппідприємством відповідно до п. 209.2 ст. 209 ПК України.

У разі нецільового використання сум податку на додану вартість сільгосппідприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

Щодо припинення ОСОБА_3 з 20.07.2015 року підприємницької діяльності, суд зазначає наступне.

На вимогу приписів ст.ст. 599-609 Цивільного кодексу України припинення підприємницької діяльності не є підставою припинення зобов'язань підприємця перед кредиторами. Припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця не впливає на його цивільну правоздатність і не звільняє його від обов'язку нести відповідальність за невиконання зобов'язань передбачених законом.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що при укладанні правочину із ФОП ОСОБА_3 позивачу були надані усі необхідні документи, що підтверджували ведення останньою підприємницької діяльності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що фактичне постачання ТМЦ від ФОП ОСОБА_3 до позивача відбувалось у листопаді 2015 року що відображено у головній книзі позивача. Також, дані пояснення ОСОБА_3 і висновки судово-почеркознавчої експертизи не стосувались взаємодії ОСОБА_3 саме із позивачем, а документи, що досліджувались експертом, не є документами, що підписувались ФОП ОСОБА_3 по взаємовідносинах з позивачем.

Суд враховує також правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 806/1454/15, а саме: «Незважаючи на те, що зазначені обставини мають суттєве значення для справи, суд, виходячи з положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Станом на 10 лютого 2015 року Висновки експертів та ухвала суду не існували, що унеможливлює використання їх, як доказів, відповідачем у межах спірних правовідносин».

Тобто, податковий орган не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Правилами пп. 20.1.30 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Статтею 215 Цивільного кодексу визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій є ознакою фіктивного правочину, недійсність якого може бути встановлена лише судом.

В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними правочинів між позивачем та ФОП ОСОБА_3

Під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу (п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України).

Таким чином, позивач згідно п. 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України не звітував за формою 1-ДФ та не відображав в ній нарахований/виплачений дохід ФОП ОСОБА_3, оскільки вона по відношенню до позивача виступала як ФОП та самостійно здійснювала нарахування та сплату податків від здійснення підприємницької діяльності. Позивач не є податковим агентом відносно ФОП ОСОБА_3

Щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд вказує на наступне.

01.10.2015 між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» був укладений договір поставки № 4 (т.1 а.с.157-159).

З акта перевірки вбачається, що позивачем на картковий рахунок ОСОБА_4 перераховано грошові кошти, де у платіжних документах у графі «призначення платежу» вказано «за товар», назва товару не зазначена. ФОП ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_4) згідно з виписками по рахунку, ТОВ «Сільськогосподарський Агространдарт» перераховано кошти у сумі 94465,92 грн. та 77 847,72 грн.

На дату отримання доходу у листопаді 2015 року у сумі 172313,64 грн ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа - підприємець (т.3 а.с.168169).

Суд вказує, що до матеріалів справи на підтвердження господарських операцій із ФОП ОСОБА_4 надано рахунки-фактури, акти приймання матеріалів, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, що підтверджують поставку ФОП ОСОБА_4 на адресу позивача ТМЦ, а також їх оприбуткування та використання у власній господарській діяльності (т. 1 а.с. 160-165, т. 3 а.с. 55-64).

Таким чином, висновок податкового органу щодо збільшення суми податку є безпідставним.

Доводи стосовно недоліків складання товарно-транспортних накладних не може слугувати підставою невідбуття певних господарських операцій, оскільки метою складання зазначених документів є підтвердження правомірності відображення в податковому обліку витрат, пов'язаних із транспортуванням, проте, зазначені документи не впливають на формування податкового кредиту за спірними господарськими операціями з приводу постачання товарно-матеріальних цінностей. Висновки про відсутність фактичного виконання господарської операції не можуть обґрунтовуватися в залежності від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, технічних документи або паспортів на отримані товари.

Щодо донарахування податку у розмірі 18 940, 46 грн. із збільшенням орендної плати, суд враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену в постанові від 27 липня 2018 року у справі № 821/1316/17: «Відповідно до статті 163 ПК України об'єктом обкладення податком на доходи фізичних осіб є, зокрема, загальний річний оподатковуваний дохід, тобто будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Аналіз змісту наведеної норми свідчить про те, що для того, аби утримати з доходу податок на доходи фізичних осіб обов'язковим є нарахування (виплата, надання) такого доходу. Між тим, у межах спірних правовідносин суди попередніх інстанцій встановили, що ГУ ДФС у Херсонській області здійснило донарахування податку на доходи фізичних осіб з доходу, який не був нарахований та виплачений орендарем. За таких обставин колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій, що за відсутності об'єкта оподаткування (доходу) немає передбачених ПК України підстав для утримання податку на доходи фізичних осіб та, відповідно, військового збору, у зв'язку з чим донарахування відповідачем грошового зобов'язання, штрафних (фінансових) санкцій та пені з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 14.06.2017, є передчасним».

При перевірці господарських договорів ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» встановлено надання фінансової допомоги громадянами ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_19 (т.1 а.с.166-172).

Погашення позики громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_19 здійснювалось шляхом видачі коштів з каси підприємства та перерахування на розрахункові рахунки позичальників.

Актом перевірки встановлено, що згідно виписки по рахунку ТОВ «Сільськогосподарський Агространдарт» на банківський рахунок ОСОБА_5 було перераховано грошові кошти у сумі 390 000,00 грн.; на банківський рахунок ОСОБА_12 В В. - 88000,00 грн.; ОСОБА_11 - 128000,00 грн.; ОСОБА_19 - 50000,00 грн.; ОСОБА_13 - 50000,00 грн.

Згідно видаткових касових ордерів ТОВ «Сільськогосподрський Агростандарт» з каси товариства видані кошти ОСОБА_19 видатковий касовий ордер № 59 від 11.12.2015 в сумі 80000,00 грн. поворотної фінансової допомоги та видатковий касовий ордер № 60 від 11.12.2015 в сумі 70000,00 грн. поворотної фінансової допомоги.

Разом з тим, дані операції не відображені в бухгалтерському обліку, а саме: не вівся аналітичний облік за кожним дебітором, за видами заборгованості, термінами її виникнення й погашення, що не спростовано належними та допустимими доказами позивачем в ході судового розгляду справи.

Відповідно до виписок банку та касових ордерів призначенням сплачених коштів є повернення безстрокової фінансової позики, а не її надання.

П.п. 165.1.31 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

Дану фінансову допомогу фізичні особи, що зазначені в акті перевірки, надали позивачу у 2014 році, тому первинні документи не були надані відповідачу під час перевірки, оскільки перевіркою той період не охоплювався.

Щодо взаємовідносин позивача з громадянином ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_5), а саме: в жовтні 2015 року з розрахункового рахунка ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» було перераховано кошти у сумі 80 000,00 грн. За даними звітності за формою 1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку» за IV квартал 2015 року ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» не відображено нарахований/виплачений дохід ОСОБА_5

Суд зазначає, що відповідно до Договору про надання безвідсоткової зворотної позики надавав громадянин ОСОБА_5 позивачу поворотну фінансову допомогу (т. 1 а.с. 168, 180-181).

Відповідно до пп. 165.1.31 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

Щодо донарахування податку у розмірі 1 960 659, 60 грн. з коштів, сплачених на господарські потреби, суд враховує, що за нормою п. 165.1.11 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу, а також суми компенсаційних виплат в іноземній валюті, що виплачуються відповідно до закону працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження. Тобто, власні кошти фізичної особи, витрачені в інтересах підприємства, не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичної особи.

Як зазначено в акті перевірки ТОВ «Сільськогосподарський Агростандарт» як податковий агент повинен оподаткувати військовим збором дохід громадян ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ФОП ОСОБА_4 у загальній сумі 10 852 926, 73 грн. Дохід за орендовані земельні паї громадян в сумі 126 687, 97 грн. в результаті чого занижено нарахування військового збору у сумі 164 687, 97 грн.

Згідно п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово до набрання чинності рішенням Верховної ОСОБА_9 України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об'єктом оподаткування збором є доходи визначені ст. 163 цього Кодексу.

Разом з тим, сума коштів, перерахована ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ФОП ОСОБА_4 не є доходом, визначеним ст. 163 Податкового кодексу України.

Наведені у сукупності обставини є підставою для скасування податкового повідомлення - рішення № від 21.03.2018 року на загальну суму 4 639 536, 53 грн., з яких збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб 2 172 594, 67 грн., штрафна санкція - 1600 307, 25 грн., пеня - 866 634, 61 грн., податкового повідомлення - рішення № від 21.03.2018 року на загальну суму 353396, 03 грн., з яких збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору 164 687, 97 грн., пені 66 247, 08 грн., штрафна санкція - 121 460, 98 грн.; податкового повідомлення - рішення № 3 від 21.03.2018 року на загальну суму 4 543 480, 65 грн., з яких збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість 251 089, 00 грн., штрафна санкція - 4 292 391, 65 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення він діяв правомірно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарський Агростандарт" задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 р. у справі № 1240/1982/18 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарський Агростандарт" до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати:

податкове повідомлення - рішення № від 21.03.2018 року на загальну суму 4 639 536, 53 грн., з яких збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб 2 172 594, 67 грн., штрафна санкція - 1600 307, 25 грн., пеня - 866 634, 61 грн.,

податкове повідомлення - рішення № від 21.03.2018 року на загальну суму 353396, 03 грн., з яких збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору 164 687, 97 грн., пені 66 247, 08 грн., штрафна санкція - 121 460, 98 грн.;

податкове повідомлення - рішення № 3 від 21.03.2018 року на загальну суму 4 543 480, 65 грн., з яких збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість 251 089, 00 грн., штрафна санкція - 4 292 391, 65 грн..

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарський Агростандарт" (юридична адреса - вул. Карла Маркса, буд. 198, смт. Новопсков, Луганська обл., 92302, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (93401, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 344 391 (триста сорок чотири тисячі триста дев'яносто одна грн.) 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 8 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко