Справа № 826/7294/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7294/17 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіна Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про зобов'язання скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- зобов'язати державну виконавчу службу скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2015 у справі № 23056/07 за рішенням Комітету Європейського Суду від 17 липня 2014 року як незаконну та безпідставну та поновити виконавче провадження у цій справі;

- зобов'язати відповідача виконати всі необхідні дії для виконання рішення Комітету Європейського Суду від 17 липня 2014 року по моїй справі № 23056/07;

- зобов'язати відповідача виконати всі необхідні дії щодо виплати позивачці несплаченої частини сатисфакції в сумі 397,74 Євро в перерахунку на національну валюту на дату виплати (п.5 постанови рішення Комітету Європейського Суду).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2019 року позов залишено без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для залишення позовної заяви без розгляду були відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження, яка прийнята 01.12.2015, та заявляє похідні вимоги щодо зобов'язання відповідача виплатити у такому виконавчому провадженні сатисфакцію на виконання рішення Комітету Європейського Суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку станом на час виникнення спірних правовідносин регулював Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини п'ятої статті 82 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства регулює Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до частин першої-третьої статті 99 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця були врегульовані статтею 181 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин першої та другої зазначеної статті, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів <…>.

Аналіз викладених норм дає підстави вважати, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби може бути оскаржено до адміністративного суду протягом десяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та що не заперечується позивачем в апеляційній скарзі, оскаржувану постанову отримано нею 19.12.2015. Тому, позивач мала право на її оскарження до 29.12.2015. Про обізнаність позивача із оскаржуваною нею постановою свідчать також і її численні листування із органами влади у 2016 та 2017 роках.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що нею 23.12.2015 було оскаржено спірну постанову в адміністративному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 82 Закону № 606-XIV скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подавалася скарга на спірну постанову до Міністра юстиції України, Президента України, голови комітету з питань правової політики та правосуддя Верховної Ради України, начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві (а.с. 178).

Проте, доказів того, що у визначений строк позивачем було подано скаргу до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України як це передбачає стаття 82 Закону № 606-XIV.

У свою чергу, відповідь на вказану скаргу було надано начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у листі від 28.01.2016 № 81-0-1-16/20.1/23.

Не зважаючи на викладене, позовну заяву було подано позивачем більш як через півтора роки - 06.06.2017, тобто зі значним пропуском строку апеляційного оскарження, який сплив, як зазначалося, ще у грудні 2015 року.

Періодичне направлення позивачем різного роду скарг та звернень, що стосуються закінчення виконавчого провадження згідно оскаржуваної постанови не є поважними причинами неможливості звернення позивача до суду із цим позовом у межах визначеного КАС десятиденного строку. Окрім того, подання позивачем таких звернень свідчить, що позивач мала об'єктивну можливість звернутися до суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем попущено строк звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС (тут і далі у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини третьої статті 3 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про залишення позову без розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на частину четверту статті 122 КАС є необґрунтованим, оскільки строк звернення до адміністративного суду закінчився задовго до викладення цієї статті КАС у новій редакції, при тому, що спірні правовідносини не передбачають обов'язковість досудового порядку вирішення спору. Крім того, відповідь Міністерства юстиції України на клопотання позивача від 03.05.2017, а також інші листи, запити та звернення, які долучені позивачем до матеріалів справи, є лише листуванням в порядку Закону України «Про звернення громадян», а тому вони не свідчать про застосування досудового порядку врегулювання спору та не впливають на обчислення строку звернення до адміністративного суду у даній справі.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов