Справа № 160/664/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року Справа № 160/664/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи в податковій службі до стажу державної служби та переведенні її на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що їй було відмовлено у переводі на інший вид пенсії - пенсію державного службовця, оскільки управління не зарахувало період роботи в податковій інспекції до стажу державної служби, з огляду на те, що із записів трудової книжки позивача з 09.06.1994 року було приведено до присяги державного службовця та присвоєно спеціальне звання радника податкової служби III рангу. Позивач вважає дії відповідача незаконними і такими, що порушують її законне право на пенсію держаного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ. Зауважив, що на день звернення із заявою про переведення її на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», стаж роботи на посадах державного службовця за даними Трудової книжки БТ-1 №3854363 перевищує 20 років, тому відповідачем було безпідставно відмовлено у переведенні її із загальної пенсії на пенсію державного службовця.
Адміністративний позов не відповідав вимогам ст.ст.160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 25.01.2019 року був залишений без руху, з наданням строку для усунення недоліків. На виконання ухвали суду позивач виправив вказані недоліки, згідно заяви від 01.02.2019 р. вх.№5453/19.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
20.02.2019 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає адміністративний позов та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позов відповідач зазначив, що обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII з 1 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отже, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ вік і страховий стаж. Враховуючі вищевикладені норми, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Зауважив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в своїй діяльності керується нормами чинного законодавства, іншого чинним законодавством не передбачено.
25.02.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що записи Трудової книжки БТ- 1 № 2364020 підтверджують факт роботи позивача на посадах державної служби більше 26 років, а довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця від 06.11.2018 № 562/14/28-10-05-02-55 та від 21.11.2018 №576/14/28-10-05-02-55 вказують на сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Відзивом на позовну заяву відповідач зазначив, що обовязковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно є дотримання сукупності вимог щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби, при цьому, при наявності усіх цих даних у пенсійній справі, у відзиві цієї інформації не зазначає, також не зазначені й нормативно-правові підстави неврахування позивачу періоду стажу державної служби для переводу її на пенсію державного службовця. Позивач вважає, що відзивом на позовну заяву відповідач не спростовує доводи позивача щодо необхідності застосування до спірних питань вимоги пункту 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VII згідно яких, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством. Також позивач посилається на те, що відповідачем не спростовані доводи про необхідність зарахувати позивачу до стажу державної служби періоду роботи в державних контролюючих органах (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) відповідно до вимог абзаців 1,2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України. За наведених обставин позивач вважає, що відмова у переводі його на пенсію державного службовця не має під собою правового підґрунтя, тому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 15.07.2016 року вийшла на загальну пенсію за віком (57,5 років) згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV та перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Як свідчать записи Трудової книжки БТ-1 № 2364020, трудова діяльність позивача на посадах державного службовця почалася з 05.12.1988 року в Кіровському райфінвідділі на посаді ревізора - інспектора держдоходів, останнє місце роботи - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС.
12 листопада 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою встановленого зразку згідно додатку 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (пункт 4.1 розділу IV) і довідками від 06.11.2018 року № 564/14/28-10-05-02-55 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та № 563/14-28-10-05-02-55 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, Довідки заповнені за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року № 1-3.
На вимогу відповідача довідка від 06.11.2018 року № 564/14/28-10-05-02-55 була уточнена довідкою 21.11.2018 року № 576/14/28-10-05-02-55, якою підтверджена заробітна плата позивача станом на день звернення -12 листопада 2018 року та яка була долучена до пенсійної справи.
Відповіді на заяву від 12. 11.2018 року про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» або про відмову у переводі позивач не отримала.
На повторну заяву від 23.11.2018 року щодо переводу позивача на інший вид пенсії - пенсію державного службовця, листом від 15.01.2019 року №16/03.6-13 «Про визначення права» відділ з питань призначення та перерахунків пенсій № 2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повідомив, що управління не має можливості зарахувати період роботи в податковій інспекції до стажу державної служби, оскільки згідно записів трудової книжки позивача з 09.06.1994 року приведено до присяги державного службовця та присвоєно спеціальне звання радника податкової служби III рангу. Рекомендовано відповідно до ст. 15 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян», у разі незгоди з наданим розясненням, у позивача є право на оскарження його в органах вищого рівня або в судовому порядку.
Позивач розцінює вказаний лист як відмову у переводі на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та не погоджуючись з такою відомою звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
З 01.05.2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII), яким передбачений порядок та умови призначення пенсії державним службовцям.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № №889-VIII - втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723 XII від 16.12.1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних Закону № 889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Згідно із п.10 Прикінцевих положень вищевказаного Закону, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до п.12 Прикінцевих положень вищевказаного Закону, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
Згідно з частиною 18 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби та митної служби на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного частиною першою цієї статті 37 віку.
Судом встановлено, що посади, на яких працював позивач і час роботи на яких просить зарахувати йому до стажу державної служби, у переліку посад, визначеному статтею 25 Закону № 3723-ХІІ відсутні.
Разом з тим, стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначається не лише статтею 25 Закону України «Про державну службу», але і актами Кабінету Міністрів України.
Так, відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889- VIII, стаж державної служби за період робота (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання законної сили Законом №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби.
Спеціальним законом, що визначав статус державної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509- XII), а з 12.08.2012 року - Податковий кодекс України.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 509- XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у містах, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.
Посадовою особою державної податкової служби, за правилами частини 1 статті 15 Закону № 509-ХІІ, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частина перша, четверта статті 15 цього Закону).
Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень повязаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Статтею 6 Закону № 509-ХІІ було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Таким чином посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Абзацами 1,2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховуються до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, передбаченого зазначеним законом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 року у справі №21-340а13, зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Згідно записів Трудової книжки БТ-1 №2364020 позивач працювала на посадах державної служби в державних фінансових органах в періоди:
- з 05.12.1988 р. по 01.07.1990 р. на посаді ревізора - інспектора держдоходів;
на посадах державної служби податкових органів в періоди:
- з 02.07.1990 р. по 12.11.1992 р. на посаді державного податкового інспектора відділу оподаткування державних і сумісних підприємств;
- з 01.04.1993 р. по 15.01.1997 р. в Державній податковій інспекції по Кіровському районі м.Дніпропетровська на посаді начальника відділу непрямих податків;
- з 16.01.1997 р. по 15.03.1999 р. в Державній податковій адміністрації у Кіровському районі м. Дніпропетровську на посаді заступника голови - начальника управління документальних перевірок юридичних осіб;
- з 16.03.1999 р. по 25.07.2001 р. в Державній інспекції у м. Дніпропетровську на посадах заступника начальника інспекції - начальника управління організації документальних перевірок юридичних осіб, заступника начальника інспекції - начальника управління податкового супроводження підприємств сфери матеріального виробництва;
- з 26.07.2001 р. по 27.04.2005 р. в Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська на посаді заступника начальника інспекції - начальника управління податкового аудиту;
- з 27.04.2005 р. по 02.11.2010 р. в Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська на посадах заступника начальника інспекції - начальника управління контрольно-перевірочної роботи, заступника начальника інспекції - начальника відділу контрольно-перевірочної роботи;.
- з 03.11.2010 р. по 26.03.2012 р. в Державній податковій інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська на посаді заступника начальника інспекції;
- з 27.03.2012 р. по 27.06.2013 р. в Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби на посадах начальника відділу податкового супроводження підприємств харчової та інших галузей, виконуючим обовязки начальника управління податкового супроводження підприємств харчової та інших галузей;
- з 27.06.2013 р. по 15.06.2015 р. в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на посаді начальника управління податкового супроводження підприємств харчової та інших галузей;
- 15.06.2015 р. по 31.03.2016 р. в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України виконуючим обовязки начальника відділу податкового супроводження підприємств торгівлі,харчової та інших галузей та на посаді начальника відділу податкового супроводження підприємств торгівлі, харчової та інших галузей.
Згідно запису № 20 Трудової книжки БТ-1 № 2364026 19.08.1994 року позивачем відповідно до статті 17 Закону України «Про державну службу» прийнята присяга державного службовця.
Запис № 25 Трудової книжки БТ-1 № 2364026 вказує на присвоєння позивачу з 21.11.1994 року спеціального звання - Радник податкової служби III (третього) рангу.
Запис № 32 вказує на присвоєння з 01.06.1999 року спеціального звання - Радник податкової служби II (другого рангу), а запис № 27 - на присвоєння з 06.03.2002 року спеціального звання - Радник податкової служби І (першого) рангу.
Запис № 43 вказує на присвоєння з 02.01.2014 року Радника податкової та митної справи І (першого) рангу.
Таким чином, на день звернення позивача із заявою про переведення її на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» (12.11.2018 року), стаж її роботи на посадах державного службовця за даними Трудової книжки БТ-1 № 3854363 перевищує 20 років.
Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідачем було безпідставно відмовлено у переведенні позивача із загальної пенсії на пенсію державного службовця.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов'язку доказування правомірності своїх дій щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи в податковій службі до стажу державної служби та переведенні її на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи в податковій службі до стажу державної служби та переведенні її на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

В зв'язку з перебуванням судді на лікарняному, повний текст рішення складено та підписано 08 квітня 2019 р.

Суддя О.М. Неклеса