Справа № 817/1364/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1046/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (суддя - Махаринець Д.Є., час ухвалення - 15:02, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 14.12.2018 року),

в адміністративній справі №817/1364/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» до Управління Держпраці у Рівненській області,

про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

У травні 2018 року позивач ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління Держпраці у Рівненській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018 р. про накладення штрафу на позивача у сумі 223380 грн..

Відповідач Управління Держпраці у Рівненській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018 року про накладення штрафу в розмірі 223380 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 11.12.2018 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з порушеннями вимог чинного законодавства, з неповним з'ясуванням судом обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необгрунтованим, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в ході інспекційного відвідування ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» встановлено порушення підприємством вимог ч.1 ст.21 КЗпП України, а саме цивільно-правові договори, укладені з ОСОБА_3 та з ОСОБА_4 містять ознаки трудового договору. Таким чином, працівники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були допущені до роботи на підприємстві без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, що свідчить про порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України. Звертає увагу апелянт на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконували для позивача стропальні та електрозварювальні роботи, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011 р., є роботами підвищеної небезпеки та потребують спеціального дозволу, що отримується замовником. Тобто, оскільки виконавці не є суб'єктами підприємницької діяльності, тому не можуть самостійно організовувати процес виконання робіт підвищеної небезпеки. Таким чином, вважає апелянт, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції за виявлені порушення трудового законодавства.

За результатами апеляційного розгляду апелянт Управління Держпраці у Рівненській області просить скасувати рішення суду від 11.12.2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу №205 від 28.03.2018 р. та направлення на інспекційне відвідування №195-Н/09-27 від 28.03.2018 р., в період з 29.03.2018 р. по 02.04.2018 р. відповідачем Управлінням Держпраці у Рівненській області було проведено інспекційне відвідування позивача ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» з питань дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами проведення вказаного інспекційного відвідування Управлінням Держпраці у Рівненській області було складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №РВ26/955/АВ від 02.04.2018 р. (а.с. 9-12).

Із змісту вказаного Акту видно, що в ході інспекційного відвідування встановлено порушення ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг»: 1) вимог ч.1 ст.21 КЗпП України, а саме, цивільно-правові договори, укладені між ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» та з ОСОБА_3, ОСОБА_4 містять ознаки трудового договору; 2) вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме, під час виконання робіт за цивільно-правовими договорами з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачаються ознаки трудового договору, а саме, працівники допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

На підставі вищевказаного Акту відповідачем 24.04.2018 року винесено постанову №РВ/26/955/000223/ТД-ФС про накладення на ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» штрафу у розмірі 223380 грн. (а.с. 15зв.-16).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, тобто визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.6 п.4 Положення про Державну службу України з питань праці, затв. постановою КМ України №96 від 11.02.2015 р., Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом (п.7 Положення №96).

Також, пунктом 2 Поряду здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затв. постановою КМ України №295 від 26.04.2017 р., передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування (п. 11 Порядку №295).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником (п.19, п.20 Порядку №295).

З матеріалів справи видно, що підставою для винесення оскарженої постанови №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018 р. про накладення на ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» штрафу у розмірі 223380 грн., стали, зокрема, висновки Акту інспекційного відвідування про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно цивільно-правових договорів, виконували для позивача стропальні та електрозварювальні роботи, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011 р., є роботами підвищеної небезпеки, які потребують спеціального дозволу, а виконавці не є суб'єктами отримання дозволів, на вищезазначені роботи. Також, вказував апелянт на те, що відповідно до Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №62 від 27.03.2007 р., роботи на висоті потребують спеціального навчання та перевірки знань з охорони праці, а здійснення певних навчань з охорони праці являється однією з ознак трудового договору.

З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує, що законодавством України про працю, зокрема частиною 1 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.24 КЗпП України).

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати і винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що забороняється, а також є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України, факт допущення без укладення трудового договору до роботи особи, яка за характером виконуваних робіт виконує на підприємстві певну трудову функцію, що у сукупності з іншими притаманними ознаками надає їй статусу працівника підприємства, а підприємство щодо неї є суб'єктом, яке використовує саме її найману працю у розумінні КЗпП України. При цьому, відносини між сторонами фактично є такими, що регулюються законодавством про працю, сторони розуміють цей факт, але жодним чином не оформляють своїх відносин, у першу чергу, з мотивів ухилення від сплати податків та інших обов'язкових платежів.

Отже, судом першої інстанції вірно враховано, що сфера регулювання статті 24 КЗпП України обмежується випадками, коли між підприємством та фізичною особою мають місце відносини, які по факту підпорядковуються трудовому законодавству, а застосування штрафних санкцій за абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України здійснюється у тому випадку, коли такі відносини не оформлені документами, визначеними КЗпП України.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи наведені норми права, суд першої інстанції вірно зазначив, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату, послуги. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Натомість, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Крім цього, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відносини, які виникають з цивільно-правового договору про надання послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та виконавцем.

З матеріалів справи видно, що 03.10.2017 року між ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» (Замовник) та ОСОБА_3 (Виконавець) було укладено цивільно-правовий договір №10, згідно якого Виконавець зобов'язувався виконувати стропальні роботи на об'єктах будівництва Замовника, строком з 03 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2017 року (а.с. 20).

Також, 09.10.2017 року між ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» (Замовник) та ОСОБА_4 (Виконавець) було укладено цивільно-правовий договір №22, згідно якого Виконавець зобов'язувався виконувати електрозварювальні роботи на об'єктах будівництва Замовника, строком з 09 жовтня 2017 року по 10 листопада 2017 року (а.с. 22).

Вищевказаними цивільно-правовими договорами №10 від 03.10.2017 р. та №22 від 09.10.2017 року, було, зокрема, передбачено, що виконавець виконує роботу на власний ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (п. 1.3. Договорів); сторони (Позивач та Виконавець) домовилися, що оплата за виконані роботи буде здійснюватися згідно акту прийому-передачі виконання робіт (п.2.1. Догорів).

На підтвердження того, що ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» уклав із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 цивільно-правові договори, позивач надав акти виконаних робіт від 31.10.2017 р. та від 10.11.2017 р. (а.с. 22, 23).

Також позивачем надано звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з вересня 2017 року по грудень 2017 року (а.с. 24-57).

З матеріалів справи також видно, що за наслідками виконання робіт згідно наведених вище договорів, позивач припинив взаємовідносини із Виконавцями, у зв'язку із завершенням виконання всього обсягу робіт та фактичним повним виконанням сторонами досягнутих між ними домовленостей. При цьому, подальших відносин із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, позивач, по завершенню дії цивільно-правових угод, не продовжував.

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що між ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг», як замовником, та громадянами ОСОБА_3 і ОСОБА_4, як виконавцями було укладено цивільно-правові договори, відповідно до умов яких замовник доручає, а виконавці беруть на себе зобов'язання ряд будівельних робіт (послуг).

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що відповідні цивільно-правові угоди підписані як зі сторони замовника, так і зі сторони виконавців. Жодних відомостей про те, що фізичні особи не погоджувалися з укладенням відповідних цивільно-правових договорів, відповідачем під час інспекційного відвідування здобуто не було, а відтак вказані угоди вважаються такими, що укладені за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними.

Вказані вище фактичні обставини відносин між позивачем ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» та громадянами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтверджуються і показами цих осіб в судовому засіданні, які пояснили, що працювали за цивільними угодами на виконання конкретної визначеної роботи. Ці покази детально відображені в рішенні суду першої інстанції.

Крім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що інспектори з праці під час інспекційного відвідування позивача не відібрали ні усних, ні письмових пояснень ні у ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг», ні у виконавців робіт ОСОБА_3 і ОСОБА_4; не встановили, де знаходилося створене для вказаних осіб робоче місце, і яким чином воно створене; не опитали жодного працівника ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» щодо того, чи перебували вказані особи у трудових відносинах з даним товариством, чи мали постійне робоче місце, якийсь графік роботи, чи отримували заробітну плату, тощо; не зафіксували в будь-який спосіб фактів виявлення неоформлених трудових відносин.

Тобто, жодних, передбачених законом обставин, які б вказували на нікчемність правочинів, укладених між ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг», як замовником, та громадянами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 під час інспекційного відвідування не встановлено, а в акті перевірки не зафіксовано.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що правовідносини між ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» та громадянами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 носили виключно цивільно-правовий характер, оскільки не підпорядковувались внутрішньому трудовому розпорядкові позивача і не перебували у підлеглості до його посадових осіб, не отримували заробітної плати, самостійно організовували і забезпечували процес надання послуг, виконували роботи своїм інструментом і залучали власне і самостійно запозичене устаткування, а також самостійно організовували та забезпечували безпеку на об'єкті.

Вищенаведені висновки суду першої інстанції підтверджені матеріалами справи та не спростовані апелянтом.

Крім цього, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що інспекційне відвідування позивача ТзОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» проводилось протягом 3 днів робочих днів, а саме з 29.03.2018 року по 02.04.2018 року включно, тобто з порушенням п.10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затв. постановою КМУ від 26 квітня 2017 року №295, а саме, відвідування для малого підприємства не повинно перевищувати 2 робочих дні.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу на позивача №РВ/26/955/000223/ТД-ФС від 24.04.2018 р. є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року в адміністративній справі №817/1364/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи чи в порядку письмового провадження - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 05.04.2019 року