Справа № 820/4931/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 р. Справа № 820/4931/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Шевцової Н.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2018, повний текст складено 18.10.19 по справі № 820/4931/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Українська ливарна компанія" звернулось до суду із позовом, у якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 05.04.2018 року, № від 05.04.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 р. відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування вимог посилається на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначає, що підготовче судове засідання у справі було призначено на 10.10.2018 року, та відкладено на 16.10.2018 року, про що позивача завчасно не було повідомлено, з огляду на що позивач був позбавлений можливості участі у судовому засіданні. Стосовно порушення норм матеріального права, апелянт вказав, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано розстрочення сплати зобов'язань підприємства по орендній платі за землю та неправомірне застосування у зв'язку з цим податковим органом штрафних санкцій за період дії розстрочення.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ТОВ "Українська ливарна компанія", обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, зазначає, що представника підприємства не було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 10.07.2018 року.

В подальшому підготовче засідання у справі неодноразово відкладалось та призначено на 16.10.2018 року.

16.10.2018 року Харківським окружним адміністративним судом після розгляду справи в порядку письмового провадження прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Однак, із матеріалів справи встановлено, що судова повістка про виклик позивача до судового засідання, призначеного на 16.10.2018 року, вручена уповноваженій особі позивача 29.10.2018 року відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.159).

Тобто, на час розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції судова повістка позивачу не була вручена, матеріали справи не містили даних про своєчасне повідомлення вказаної сторони про дату, час і місце розгляду справи.

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів своєчасного вручення представнику позивача судової повістки про виклик у судове засідання, призначене на 16.10.2018 року, колегія суддів вказує, що розгляд справи проведений без належного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, під час вирішення спору по суті суд першої інстанції не забезпечив стороні позивача необхідні умови для реалізації процесуальних прав, оскільки розглянув справу за відсутності його представника та за відсутності належного повідомлення сторони про розгляд справи.

Відповідно п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що розгляд судом першої інстанції справи за відсутності представника позивача, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, в силу п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Вирішуючи адміністративний спір по суті колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судовим розглядом, Головним управлінням ДФС у Харківській області 22.03.2018 року проведена камеральна перевірка ТОВ "Українська ливарна компанія" з питання дотримання термінів сплати податкових зобов'язань з орендної плати за землю.

За результатами перевірки податковим органом складено акт від 22.03.2018 № 4104/20-40-12-15-, яким встановлено, що ТОВ "Українська ливарна компанія" в порушення п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджені суми податкових зобов'язань з орендної плати за землю з юридичних осіб по податковим деклараціям з плати за землю за 2015-2017 роки.

На підставі вказаного акту Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.04.2018 року, яким за затримку сплати грошового зобов'язання в сумі 2194950,2 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % в сумі 219495,02 грн.; та № від 05.04.2018 року за затримку сплати грошового зобов'язання в сумі 3638163,40 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20 % в сумі 727632,68 грн.

ТОВ "Українська ливарна компанія", не погоджуючись із рішеннями податкового органу оскаржило останні у досудовому порядку, та рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 18.04.2018 року, рішенням ДФС України від 15.06.2018 року оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Позивач, вважаючи неправомірними рішення відповідача звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розстрочення виконання судового рішення, застосоване судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.156 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою (країни).

Згідно з п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

У відповідності до п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Так, заборгованість ТОВ "Українська ливарна компанія" з податкового зобов'язання з орендної плати за землю виникла у результаті несплати самостійно визначених податкових зобов'язань у податкових деклараціях за 2015-2017 роки.

З огляду на несплату у строки, передбачені п. 287.3. ст. 287 Податкового кодексу України, податкового зобов'язання щодо плати за землю, визначеного у податковій декларації, сплату із затримкою 90 календарних днів, платнику податків нарахована пеня згідно з пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України.

ТОВ "Українська ливарна компанія" не погоджуючись із застосуванням оскаржуваними податковими повідомленнями-рішення штрафних санкцій, зазначає, що рішеннями Господарського суду Харківської області від 02.06.2016 року у справі № 922/1071/16, від 01.06.2016 року у справі № 922/1072/16 с позивача стягнуто заборгованість зі сплати орендної плати за землю, та за вказаними рішеннями суму боргу розстрочено на 36 місяців рівними частинами. У зв'язку з чим, на думку позивача, штрафні санкції за період дії розстрочення нараховано неправомірно.

Із такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється, зокрема, у формі розстрочки (підпункт 32.1, підпункт 32.2 статті 32 Податкового кодексу України).

Розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу, відповідно до пункту 100.1 статті 100 Податкового кодексу України, є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Відстрочення (розстрочення) є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу; не можна розцінювати його як окремий спосіб погашення податкового боргу, що виключає можливість застосування інших заходів з примусового стягнення податкового боргу; використання інституту розстрочення не виключається і на стадії виконання судового рішення про примусове стягнення податкового боргу.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Українська ливарна компанія" своєчасно сплачуються суми наданої розстрочки відповідно до рішень Господарського суду Харківської області від 01.06.2016 року, 02.06.2016 року.

У той же час, суми податкових зобов'язань з орендною плати за землю згідно податковим деклараціям з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015, 2016, 2017 роки сплачувались в неповному обсязі, у зв'язку з чим обліковується податковий борг.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника додатків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у ладках. передбачених законом.

У зв'язку з тим, що узгоджені суми податкових зобов'язань, згідно чинного податкового законодавства, набули статусу податкового боргу, при виставленні платіжних доручень про сплату податкових зобов'язань орендної плати з юридичних осіб, строк сплати яких минув, погашення боргу здійснювалося згідно з черговістю його виникнення, у зв'язку з чим частиною грошових коштів здійснювалося погашення пені за попередні податкові періоди.

При цьому, пп. 2 п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України визначено, що спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, об'єктом застосування штрафу, передбаченого ст. 126 Податкового кодексу України, є погашена сума податкового боргу, спосіб погашення такого значення не має.

Погашення податкового боргу, згідно з пп. 14.1.152 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків.

Відтак, розстрочення виконання судового рішення, застосоване судом, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафу, передбаченого ст. 126 Податкового кодексу України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі № 805/4622/16-а та у постанові від 20.02.2018 року у справі № 810/700/17 (К/9901/1561/17).

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 131.2 ст. 131 Податкового кодексу України у разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Із урахуванням того, що сума нарахованої ТОВ "Українська ливарна компанія" пені за попередні звітні періоди набула статусу податкового боргу, зарахування грошових коштів здійснювалося згідно з черговістю його виникнення, що відповідає вимогам п. 87.9 ст. 87 та п. 131.1 ст. 131 Податкового кодексу України.

Так, в силу ст. 111 Податкового кодексу України пеня та штрафні санкції є самостійними видами фінансової відповідальності, та враховуючи, що затримка в сплаті орендної плати з юридичних осіб становила більше 30 днів, що підтверджується наданими платіжними дорученнями, розрахована, згідно підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України, пеня не вплинула на розмір штрафної санкції, що становить 20 % від суми узгоджених податкових зобов'язань, які нараховані податковими деклараціями з плати за землю за звітні періоди 2015-2017 років.

ТОВ "Українська ливарна компанія" пеня нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою узгоджених грошових зобов'язань орендної плати з юридичних осіб, та суми пені відображені в інтегрованій картці платника податків.

Незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення податкового боргу повинен сплатити пеню у розмірі, який залежить від періоду прострочення.

З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що штрафні санкції та пеня нараховані ТОВ "Українська ливарна компанія" оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями у відповідності до положень податкового законодавства, а отже позовні вимоги щодо їх скасування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 по справі № 820/4931/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська ливарна компанія" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов Н.В. Шевцова