Справа № 0840/3315/18
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

04 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3315/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бердянської міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0840/3315/18 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволений.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 року підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними; апеляційна скарга залишена без руху та надано десятиденний строк, який обчислюється з дня отримання даної ухвали, для подання до суду заяви про поновлення строку, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

Копію вказаної ухвали разом з супровідним листом відправлено на адресу апелянта.

01.04.2019 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду від апелянта надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка обгрунтована тим, що відповідач звертався з апеляційною скаргою на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року проте судом апеляційної інстанції зазначена скарга була повернута апелянту без розгляду у зв'язку з порушенням порядку її подання. Такий порядок подання апеляційної скарги був помилково зазначений судом першої інстанції в резолютивній частині рішення. Також, посилаючись на практику Верховного Суду, вказав, що звертаючись з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції очікував застосування норм процесуального законодавства, які надають йому право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд.

Проте, колегія суддів не може визнати поважними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження наведені апелянтом у вищезазначеній заяві, оскільки незгода скаржника з ухвалою суду апеляційної інстанції про повернення без розгляду апеляційної скарги не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

У разі незгоди з мотивацією рішення суду апеляційної інстанції особа, яка бере участь у справі, має право оскаржити прийняте рішення в касаційному порядку відповідно до правил КАС України, однак скаржник, зазначаючи про незгоду з постановленою судом ухвалою про повернення без розгляду попередньо поданої апеляційної скарги, не скористався своїм правом на оскарження цієї ухвали.

Слід зазначити й те, що у пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обгрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Обгрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» №11681/85).

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Порушення порядку подання апеляційної скарги, який встановлений п. 15.5 частини 1 Перехідних положень КАС (у редакції з 15.12.2017 року), і, як наслідок, повернення зазначеної скарги без розгляду, не є об'єктивно непереборною обставиною чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а за своєю суттю є суб'єктивною обставиною та не може бути прийнято судом апеляційної інстанції як підстава для поновлення строку апеляційного оскарження рішення від 22.10.2018 року.

Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.

Отже, законодавець має право встановлювати певний порядок подання до суду заяв чи скарг, а особа, яка їх подає повинна такого порядку дотримуватись. У апелянта відсутнє право на власний розсуд визначати, до якого суду він буде подавати апеляційну скаргу.

Колегія суддів зазначає, що допущення судом першої інстанції помилки щодо порядку подання апеляційної скарги не звільняє апелянта від обов'язку дотримуватися приписів КАС України.

Щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 804/6135/16, колегія суддів зазначає наступне.

У зазначеній постанові Верховний Суд з посиланням на практику Європейського суду з прав людини зазначив, що апеляційним судом, який повернув апеляційну скаргу без розгляду, порушені норми процесуального права, а саме не застосовано приписи статті 297 КАС України в редакції, яка є чинною з 15 грудня 2017 року. Також Верховний Суд зазначив, що апеляційним судом ухвала постановлена без дотримання принципу пропорційності, яке вимагає такого тлумачення пп. 15.5 пункту 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України, яке б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що пп. 15.5 пункту 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України не містить жодного втручання у права та свободи людини і жодним чином їх не обмежує у порівнянні з попереднім станом, а саме з правилами подання апеляційної скарги, які діяли до 15 грудня 2017 року, а лише залишає такі правила незмінними на період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

У справах "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року, ЄСПЛ дійсно дійшов висновку що:

1. національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника;

2. національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Разом з тим, зазначені висновки ЄСПЛ жодним чином не стосуються спірних правовідносин, оскільки,

по-перше, як зазначалось вище, пп. 15.5 пункту 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України лише передбачає залишення попереднього порядку подання апеляційної скарги, що не є свавільним втручанням у права заявника і не створює жодних перешкод для використання процесуальних прав, оскільки попередній порядок діяв на протязі більше 10 років з дня введення в дію КАС України і не викликав у учасників процесу жодних проблем при поданні апеляційної скарги;

по-друге, національне законодавство в цих відносинах не містить жодних суперечностей і не вимагає від учасників процесу ніякого тлумачення чи трактування. Навпаки, національне законодавство, а саме пп. 15.5 пункту 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України, містить чітке правило поведінки - до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається за правилами ч. 1 ст. 186 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), тобто через суд першої інстанції, а після початку її функціонування - за правилами статті 297 КАС України в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року, тобто безпосередньо до апеляційного суду. Невиконання цього правила апелянтом свідчить лише про незнання ним норм процесуального законодавства.

Встановлення у Перехідних положеннях такого правила пов'язано з особливостями функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, після початку якого за приписами статті 18 КАС України буде забезпечено обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, а також між судом та учасниками судового процесу. Отже суд апеляційної інстанції буде мати доступ до матеріалів справи в електронному виді у зазначеній системі, а тому витребовування процесуальних та інших документів в паперовій формі передбачено лише у разі необхідності. Саме у зв'язку з цим законодавцем до початку функціонування системи і збережено правило, за яким апеляційна скарга подається через суд першої інстанції, який забезпечує її надходження до апеляційного суду разом із матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини у справах "Каньєте де Хоньї проти Іспанії", "Гору проти Греції", "Михолапа проти Латвії" зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що апелянт не може очікувати застосування статті 297 КАС України в редакції з 15 грудня 2017 року, як зазначив у постанові Верховний Суд, оскільки за приписами пп. 15.5 пункту 15 частини першої Розділу Перехідних положень КАС України ця норма почне свою дію лише після початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Апеляційний суд, повертаючи без розгляду апеляційну скаргу, яка була подана всупереч порядку, встановленому КАС України, чітко виконував правило поведінки, встановлене цим Кодексом. Апеляційний суд не може свавільно прийняти до розгляду апеляційну скаргу всупереч вимогам КАС України, оскільки таким чином надасть перевагу одній стороні процесу перед іншою, яка чекає від суду чіткого дотримання норм процесуального законодавства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що апелянтом в клопотанні про поновлення строку вказані ті же підстави, що і в попередньому, які були визнані судом неповажними. Жодних нових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження скаржником не наведено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи те, що вказані апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, у відкритті апеляційного провадження у справі № 0840/3315/18 необхідно відмовити.

На підстав викладеного, керуючись ст.ст. 299, 325, 328, 329 КАС України, суд

у х в а л и в:

Підстави, наведені Виконавчим комітетом Бердянської міської ради для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнати неповажними.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Бердянської міської ради на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0840/3315/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко