Справа № 521/1554/16-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 521/1554/16-а
Головуючий в 1 інстанції: Маркарова С.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу інспектора 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі рядового поліції Симаченко Інни Вікторівни на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі рядового поліції Симаченко Інни Вікторівни, 3-тя особа: Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправними дії, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся з позовом до інспектора 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі рядового поліції Симаченко І.В., за участю третьої особи: Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову ПС2 №863572 від 21.01.2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою його було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки факти зазначені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, позивач зазначав про порушення відповідачем процедури розгляду справи, а саме -відповідачем не було роз'яснено позивачу його права та обов'язки та не надано право скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано дії інспектора 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі Симаченко І.В. щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності - неправомірними.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №863572 від 21.01.2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасовано.

Не погоджуючись з постановою суду, інспектором 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі Симаченко І.В. 15 липня 2016 року було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, апелянт просить скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, апелянт зазначав, що факт порушення позивачем ПДР підтверджується належними доказами, а саме диском відеозапису нагрудного відеореєстратора, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності обов'язку складати протокол у справі про адміністративне правопорушення, оскільки, на думку апелянта, у випадках притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, протокол не складається. Також відповідач зазначав, що вина позивача була встановлена судовим рішенням у справі № 521/2283/16-п щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), проте судом першої інстанції цьому факту не було надано відповідної правової оцінки, у урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КАС України.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу інспектора другої роти другого батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі рядового поліції Симаченко І.В - залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 січня 2019 року частково задоволено касаційну скаргу інспектора 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі рядового поліції Симаченко І.В. Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Приймаючи таке рішення, Верховний Суд виходив з того, що судом апеляційної інстанції справу розглянуто з порушенням норм процесуального права, а саме: справу розглянуто за відсутності відповідача, що є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2016 року інспектор 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі Симаченко І.В. виніс відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №863572.

Суть адміністративного правопорушення, згідно постанови, полягала в тому, що 21.01.2016р. о 16:50 год., позивач, керуючи автомобілем "ВАЗ 21063", державний номер НОМЕР_1, у порушення вимог пп. п.15.9 "г" Правил дорожнього руху України, здійснив зупинку та стоянку на пішохідному переході та зупинці маршрутних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого інспектором було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та саму постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, у зв'язку з чим прийшов до висновку про скасування постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Крім того, суд зробив висновок, що твердження відповідача щодо доведеності вини позивача рішенням суду у іншій справі є безпідставними, оскільки зазначеним судовим рішенням обставини порушення позивачем ПДР не досліджувалися.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР вони, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 "б" ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з пп. а п. 15.10 ПДР, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

За приписами пп. "ґ" та "е" п. 15.9 ПДР зупинка забороняється: г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлена відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - у вигляді накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частина 1 статті 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У контексті даної справи це означає, що умовою притягнення позивача до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, а саме умисне чи з необережності порушення Правил дорожнього руху.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого нею адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об'єктивного з'ясування компетентним суб'єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач 21.01.2016 року в м. Одесі на пл. Б. Дерев`янка, 2, керуючи автомобілем «ВАЗ 21063» здійснив зупинку та стоянку на пішохідному переході та зупинці маршрутних транспортних засобів.

Проте, з постанови вбачається, що відповідачем не було зазначено відстані від автомобіля позивача до зупинки громадського транспорту та/або знаку зупинки до в'їзду в нього автомобіля «ВАЗ 21063» та після цього по відношенню до сталого орієнтиру, у відповідності до п. 3 Інструкції 1395, не зафіксовано, як того вимагає ст. 251 КУпАП, показань свідків цієї події, які б підтверджували або спростовували факт правопорушення, а отже, не було здійснено повного, всебічного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи про адміністративне правопорушення, чим порушено вимоги ст. 245 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов'язку складати протокол у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів не приймає, з огляду на таке.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки, як стверджує позивач, він заперечував проти скоєння правопорушення та не визнавав себе винним під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, у такому разі інспектор патрульної поліції, відповідно до вимог ст. 258 КУпАП, зобов'язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення, який повинен був бути додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому позивач мав право би надати свої пояснення, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; надати інші відомості, необхідні для вирішення справи. Проте, посадовою особою патрульної поліції такий протокол не складався.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у спірній постанові відповідачем не визначено конкретного складу адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, а натомість зазначено, що він вчинив зупинку та стоянку на зупинці маршрутних транспортних засобів; зупинку та стоянку на пішохідному переході, проте у відповідності до ПДР зупинка та стоянка є різними діями, їх вчинення призводить до порушення різних пунктів ПДР та, відповідно, вони утворюють різні склади адміністративного правопорушення.

Отже, доводи апелянта щодо підтвердження вчинення позивачем правопорушення спростовуються викладеним та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, у зв'язку з чим, на думку колегії суддів постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР була обґрунтовано скасована судом першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності тверджень відповідача стосовно того, що вина позивача встановлена судовим рішенням в іншій справі, оскільки як правильно підкреслив суд першої інстанції у справі № 521/2283/16-п обставини порушення позивачем ПДР не досліджувалися, оскільки предметом розгляду у цій справі було притягнення позивача до відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів відповідачем не було доведено правомірність прийнятої постанови Серії ПС2 № 863572 у справі про адміністративне правопорушення, а тому судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу інспектора 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі рядового поліції Симаченко Інни Вікторівни - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора 2-ї роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції МВС України в м. Одесі рядового поліції Симаченко Інни Вікторівни, 3-тя особа: Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправними дії, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.