Справа № 260/1331/18
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2019 року м. Ужгород№ 260/1331/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Костелей І.Ф.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Чубелка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ф.Ракоці, 13, м. Ужгород, 88008, ) про визнання недійсними наказів та поновлення у займаній посаді, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28 березня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено 08 квітня 2019 року.

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - відповідач), в якій просить: 1) визнати недійсними та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 2151 від 02.11.2018 року та № 232 о/с від 12.11.2018 року про звільнення мене зі служби в поліції; 2) поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0072837), у займаній посаді слідчого відділу Мукачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області; 3) Стягнути із Головного управління Національної поліції в Закарпатській області середній заробіток за час вимушеного прогулу на його користь.

04 грудня 2018 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року призначено судове засідання з розгляду даної адміністративної справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що перебуваючи на лікарняному ОСОБА_1 отримав поштове повідомлення та витяг із наказу № 2151 від 02.11.2018 року про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни, а 12.11.2018 року позивачем отримано витяг із наказу № 232 о/с по особовому складу , що відповідно до ч. 1 ст.77 ЗУ « Про Національну поліцію» його звільнено зі служби в поліції: за п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Відповідно до наказу ГУ Національної поліції України в Закарпатській області за № 2151 від 02 листопада 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни, яке проявилося у грубому порушенні транспортної дисципліни, Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил дорожнього руху України, ігнорування нормативних документів МВС України та Національної поліції України з питань дотримання особовим складом транспортної дисципліни та на підставі того, що відносно позивача працівниками УПП в Закарпатській області складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 ч. 1 та ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Прийняте рішення про звільнення, вважає незаконними, таким, що прийняте всупереч трудового законодавства, а тому, відповідно до положення ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити на попередній роботі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що 01.11.2018 року наказом ГУ Національної поліції в Закарпатській області № 2140 було призначено службове розслідування за фактом складання адміністративних протоколів відносно слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області. Даними матеріалами службового розслідування встановлено, що 31.10.2018 року о 23.22 год. до Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області з УГШ в Закарпатській області надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без потерпілих на вул. Д. Галицького, 40, що в м. Мукачеві. Встановлено, що слідчий слідчого відділу Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській старший лейтенант поліції ОСОБА_1 керуючи автомобілем Ford Fiesta, н.з. НОМЕР_2 (республіка Польша) скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на перешкоду (бардюр). Під час спілкування працівників Управління патрульної поліції в Закарпатській області з ОСОБА_1, в останнього виявлено ознаки алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності 2-ох свідків. Також, відповідач, зазначає що ОСОБА_1 було приховано від працівників УПП дані щодо служби в органах Національної поліції України. Цього ж дня відносно ОСОБА_1 працівниками УПП було складено протоколи (серія БД № 228461 БД № 052406) про адміністративні правопорушення передбачені ст. 124 КУпАП та ст. 130 КУпАП. У подальшому працівниками УПП було встановлено, що ОСОБА_1 працює в органах Національної поліції України і являється слідчим СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області. Також зазначає, що останній, маючи на меті приховати свою належність до Національної поліції та уникнути в подальшому відповідальності за свій проступок під час складання адміністративних протоколів на запитання місце роботи -відповідав тимчасово не працює. Вважає, що така поведінка ОСОБА_1 категорично суперечить вимогам Дисциплінарного статуту. Крім того, у відповідності до доручення ГУНП в Закарпатській області № 149/Ст від 18.06.2018 року визначено основні заходи зміцнення дисципліни та законності в органах і підрозділах ГУНП в Закарпатській області. Зокрема, п.п. 2.1. п.2 даного доручення визначено, що слід вимагати від особового складу суворого дотримання Правил дорожнього руху під час керування службовим та власним автотранспортом. Гостро та принципово реагувати на факти грубих порушень, особливо керування транспортом у нетверезому стані. А тому вважає, що накази Головного управління національної поліції в Закарпатській області № 2151 від 02.11.2018 року та наказ № 232 о/с від 12.11.2018 року прийняті у відповідності до норм чинного законодавства та скасуванню не підлягають.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити з мотивів, що викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти задоволення таких заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позову з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді слідчого слідчого відділу в Мукачівському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - слідчий СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області).

05 листопада 2018 року, перебуваючи на лікарняному позивач отримав поштове повідомлення та витяг із наказу № 2151 від 02.11.2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни

12 листопада 2018 року позивачем отримано витяг із наказу № 232 о/с по особовому складу, відповідно до якого на підставі ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» останнього звільнено зі служби в поліції: за п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Підставою для звільнення ОСОБА_1 стали наступні обставини.

01.11.2018 року наказом ГУНП в Закарпатській області № 2140 було призначено службове розслідування за фактом складання адміністративних протоколів відносно слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Даними матеріалами службового розслідування встановлено, що 31.10.2018 року о 23 год. 22 хв. до Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області з УПП в Закарпатській області надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без потерпілих на вул. Д. Галицького, 40, в м. Мукачеві.

Встановлено, що слідчий слідчого відділу Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській старший лейтенант поліції ОСОБА_1 керуючи автомобілем Ford Fiesta, н.з. НОМЕР_2 (республіка Польша) скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на перешкоду (бардюр).

Під час спілкування працівників Управління патрульної поліції в Закарпатській області (далі УПП) з ОСОБА_1, в останнього виявлено ознаки алкогольного сп'яніння.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності 2-ох свідків (а.с. 51). Також, ОСОБА_1 було приховано від працівників УПП дані щодо служби в органах Національної поліції України.

Цього ж дня відносно ОСОБА_1 працівниками УПП було складено протоколи (серія БД № 228461 БД № 052406) про адміністративні правопорушення передбачені ст. 124 КУпАП та ст. 130 КУпАП.

Вказану подію зареєстровано в журналі єдиного обліку Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 31.10.2018 року № 12750.

ОСОБА_1 керував автомобілем Ford Fiesta, н.з. НОМЕР_2 (республіка Польща) на підставі технічного паспорту від даного автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілих немає, однак автомобіль зазнав незначних механічних пошкоджень.

У подальшому працівниками УПП було встановлено, що ОСОБА_1 працює в органах Національної поліції України і являється слідчим СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області. Також останній, маючи на меті приховати свою належність до Національної поліції та уникнути в подальшому відповідальності за свій проступок під час складання адміністративних протоколів на запитання місце роботи - відповідав тимчасово не працює, що підтверджується відеоматеріалами, що містяться в матеріалах справи (а.с. 77).

На підставі встановлених службовим розслідуванням фактів, наказом № 2151 від 02.11.2018 року притягнуто ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни та наказом № 232 о/с по особовому складу відповідно до ч. 1 ст.77 ЗУ « Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції: за п.6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Згідно пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" № 2337-VIII від 15.03.2018р. (далі - Закон України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", набрав чинності 07.10.2018р.): службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов'язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов'язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов'язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов'язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов'язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов'язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов'язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп'яніння.

У відповідності до ст. 11 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України": за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України": дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов'язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Поняття дисциплінарного стягнення та його види визначені статтею 13 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України".

Згідно з ст. 13 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України": дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, 31.10.201 року о 23 год. 22 хв. до Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області з УПП в закарпатській області надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без потерпілих на вул. Д.Галицького, 40, в м. Мукачеві.

01.11.2018 наказом ГУНП в Закарпатській області № 2140 було призначено службове розслідування за фактом складання адміністративних протоколів відносно слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування, слідчий СВ Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 керуючи автомобілем Ford Fiesta, н.з. НОМЕР_2 (республіка Польща) скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на перешкоду.

Під час спілкування працівників Управління патрульної поліції в Закарпатській області (далі УПП) з ОСОБА_1, в останнього виявлено ознаки алкогольного сп'яніння.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності 2-ох свідків (а.с. 51). Також, ОСОБА_1 було приховано від працівників УПП дані щодо служби в органах Національної поліції України.

Опитані в ході службового розслідування інспектори взводу №1 роти №1 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та поліцейський взводу № 2 роти ТОР УПП в Закарпатській області ДПП ОСОБА_4 повідомили, що під час патрулювання на планшет надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без потерпілих в Мукачеві, вул. Д. Галицького. 17. Керуючи автомобілем Ford Fiesta, н.з. НОМЕР_2 (республіка Польща) скоїв ДТП, а саме : наїзд на перешкоду - бардюр. Під час спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння, а саме: порушення координація рухів, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків і при цьому поводив себе зверхньо намагаючись не допустити оформлення стосовно нього адміністративних матеріалів. Однак, працівниками УПП було складено адміністративні протоколи (серія БД № 228461 БД № 052406) про адміністративні правопорушення передбачені ст. 124 КУпАП та ст. 130 КУпАП. Від підписів у протоколах за ст. 124 та 130 КУпАП та схемі ДТП - ОСОБА_1 відмовився.

На підставі досліджених відеоматеріалів судом встановлено, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками УПП виглядав розгублено. Спершу не усвідомлював мету запитань (по декілька разів перепитував), розмовляв заплутано. Не надав для перевірки посвідчення водія, чим самим поліцейські не могли його ідентифікувати.

Також у ході спілкування виражався нецензурною лайкою. Рухи у нього були не скоординовані. Всіма шляхами старався заплутати поліцейських, щоб не дати їм змоги себе ідентифікувати та уникнути відповідальності.

Як вбачається із матеріалів службового розслідування позивачу було запропоновано дати письмові пояснення в рамках даного службового розслідування, однак останній відмовився надавати будь-які пояснення щодо подій, які мали місце 31.10.2018 року за його участі, у зв'язку з поганим самопочуттям, про що засвідчив власним підписом.

В судовому засіданні позивач стверджував, що транспортом керувала інша особа, дорожню транспортну пригоду також стверджував що скоїв не він, приховати своє відношення щодо служби в органах Національної поліції України не намагався.

Однак суд критично ставиться до зазначених пояснень позивача, оскільки такі спростовуються матеріалами службового розслідування та відеоматеріалами, та надані з метою уникнення дисциплінарної відповідальності.

Крім того, як встановлено судом та матеріалами службового розслідування, позивач не сприяв встановленню особи, яка згідно його пояснень керувала транспортом та скоїла дорожньо-транспортну пригоду.

20 листопада 2018 року Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області розглянувши справу, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 виніс постанову про закриття провадження у справі, у зв'язку з відсутністю події та складу адміністративних правопорушень.

Разом з тим, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним транспортної та службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Суд погоджується з твердженнями відповідача щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги.

За приписами ст. 38 Закону України "Про запобігання корупції" поліцейські під час виконання своїх службових повноважень зобов'язані неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами і підлеглими.

Стаття 37 Закону України "Про запобігання корупції" ("Вимоги до поведінки осіб") визначає, що даний закон є правовою основою для кодексів та стандартів професійної етики.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року № 1179 (далі - Правила), під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Пунктом 2 розділу ІІ Правил визначено, що під час виконання службових обов'язків поліцейському заборонено: сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання; допускати будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками; використовувати будь-які предмети, на яких зображена символіка політичних партій, та провадити політичну діяльність, висловлювати особисте ставлення до діяльності політичних партій під час виконання службових повноважень, а також використовувати службові повноваження в політичних або особистих цілях; розголошувати та використовувати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків, у тому числі після припинення служби в поліції, крім випадків, визначених законом; знімати з однострою чи приховувати нагрудний знак (жетон), а також будь-яким іншим чином перешкоджати прочитанню інформації на ньому або фіксуванню за допомогою технічних засобів, крім випадків, коли поліцейський виконує службові обов'язки в режимі секретності в установленому законодавством України порядку; перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов'язків і в невстановленому місці.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов'язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Стаття 18 Закону України «Про національну поліцію» визначає основні обов'язки поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію»: поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституцію України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Приписами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» чітко передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Тобто, законодавець відрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі адміністративно-правового та дисциплінарного-правового аспектів.

При цьому, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про національної поліції» передбачає, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Таким чином, дисциплінарна та адміністративна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності. Порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, врегульованими різними нормативно-правовими актами.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення транспортної та службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов'язана із справою про адміністративні правопорушення.

А закриття провадження в справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, в якій зауважила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження.

Факт можливості скоєння позивачем дорожньої транспортної пригоди у стані алкогольного сп'яніння свідчить про порушення позивачем норм чинного законодавства, а також службової дисципліни й вкрай негативно впливає на авторитет органів поліції у суспільстві.

Наказом МВС № 1377 від 06.11.2015 року затверджено Інструкцію про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.

Частиною 4 розділу II даної інструкції визначено, що посадова особа органу поліції в разі перебування поза межами органу, в якому вона призначена, на території України в разі звернення до неї громадян або службових осіб із заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких зобов'язана вжити заходів щодо запобігання правопорушенням і їх припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події і повідомити про це найближчий орган поліції.

Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 не було зроблено, оскільки матеріалами службового розслідування встановлено, що про відповідну подію за його участі повідомила анонімно, невідома особа.

Згідно частини 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських визначено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов'язаний дотримуватися норм професійної етики.

Такими діями позивача порушено ст.ст. 1, 12, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ігнорування вимог ст.ст. 12, 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункт 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки службового розслідування позивачем суду надано не було.

Окрім цього, суд зазначає наступне.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Такого висновку дійшов Конституційний суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, справа № 1-25/2010 (абзац 3 підпункту 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення).

Враховуючи вказане, поліцейським не вчинено дій, які могли б свідчити про будь-яку неупередженість його дій та не викликати жодних сумнівів у його неупередженості, адже, як вже зазначалося, застосоване до нього дисциплінарне стягнення є наслідком вчинення дій, які компрометують його як поліцейського та дискредитують поліцію в цілому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваних наказів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (вул. Ф.Ракоці, 13, м. Ужгород, 88008, ) про визнання недійсними наказів та поновлення у займаній посаді - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяД.В. Іванчулинець