Справа № 222/561/19
Суддя: Подліпенець Є. О.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 222/561/19
Провадження № 2-а/222/17/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

представника позивача Медовник С.С.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нікольське в порядку спрощеного позовного провадження справу адміністративного судочинства за адміністративним позовом Нікольського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Нікольський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача - ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України терміном на шість місяців, посилаючись на те, що 02.03.2018 року під час проведення на території Нікольського району Донецької області операції під умовною назвою «Мігрант» з виявлення іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України при сумісному відпрацюванні працівниками ГУНП в Донецькій області був встановлений громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який надав НОМЕР_1 виданий МВС Республіки Узбекистан від 10.03.2003 року дійсний до 12.04.2014 року. Також зазначає, що відповідач ОСОБА_2 23.07.2006 року прибув на запрошення своєї знайомої громадянки України ОСОБА_6, перетнувши Державний кордон України через КПП «Харків». Термін перебування на території України ОСОБА_2 закінчився 21.10.2006 року, з території України останній своєчасно не виїхав та з цього часу перебуває в Україні незаконно. Згідно пояснень відповідача виїхати своєчасно він не зміг, у зв'язку з відсутністю коштів для звернення до Консульства Республіки Узбекистан на території України з приводу оформлення документа для виїзду з території України. Вищенаведене свідчить про те, що загальна кількість днів терміну перебування ОСОБА_2 на території України перевищує дозволений 90 денний термін. 02.03.2018 року відносно відповідача Нікольським РС ГУ ДМС України в Донецькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО № 000397 за ч.1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МДО № 000397 у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Зазначене адміністративне стягнення ОСОБА_2 у встановленому порядку не оскаржував, штраф не сплатив. 22.03.2019 року Нікольським РС ГУ ДМС України в Донецькій області під час проведення на території смт. Нікольське Донецької області цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю та виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, який не виконав рішення про примусове повернення № 2 від 02.03.2018 року та знаходиться на території України без законних на то підстав. Згідно пояснень ОСОБА_2 від 22.03.2019 року він своєчасно не виконав рішення про примусове повернення до країни походження через відсутність коштів для звернення до Консульства Республіки Узбекистан на території України з приводу оформлення документа для виїзду з території України. Таким чином, з 21.10.2006 року до теперішнього часу громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 перебуває на території України без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання на її території, від виїзду з України ухиляється, законні джерела для існування та для подальшого перебування на території України відсутні. Своїми діями ОСОБА_2 грубо порушує вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Також, зазначає, що фактів звернення відповідача до державних органів України з питання визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту не було, що свідчить про відсутність підстав застосування п.5 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». На даний час ОСОБА_2 не має на руках документа, що дає право на виїзд з України, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 03.04.2019 року по вищевказаній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 03.04.2019 р. о 13-00 год. Копію зазначеної ухвали учасники справи отримали в суді особисто під підпис.

Крім цього зазначена ухвала про відкриття провадження у справі негайно оприлюднена на веб-порталі судової влади України, а тому у відповідності до ч.2 ст. 268 КАС України учасники справи, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиву на позов, від відповідача не надійшло.

Представник позивача Нікольського РС ГУ ДМС України в Донецькій області - Медовник С.С. у судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягала на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суду також пояснив, що дійсно в 2006 році він прибув разом зі своєю співмешканкою із Ташкента в Україну. З цього часу він проживає на території України без реєстрації та щодо оформлення документів на проживання до відповідних органів не звертався. Строк дії його паспорту громадянина Республіки Узбекистан скінчився 12.04.2014 року. Постійного місця роботи він не має, живе за рахунок випадкових заробітків. Він повинен був виїхати з України, а також звернутися до консульської установи для отримання паспорту громадянина Узбекистану для виїзду за кордон, але цього не зробив в зв'язку з тяжким матеріальним становищем. Всі обставини викладені в позовній заяві визнає.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено і це не заперечується учасниками справи, що 02.03.2018 року під час проведення на території Нікольського району Донецької області цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю виконання законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками ГУНП в Донецькій області виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, який перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали йому права перебувати на території України.

Також, як вбачається з матеріалів справи громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився у м. Ташкент Республіки Узбекистан, 23.07.2006 року прибув на територію України, перетнувши Державний кордон України через КПП «Харків» за паспортом НОМЕР_2 виданим МВС Республіки Узбекистан, термін дії якого закінчився 12.04.2014 року.

02.03.2018 року відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 203 КУпАП, який того ж дня був розглянутий завідувачем Нікольського РС ГУ ДМС України в Донецькій області та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Зазначене адміністративне стягнення відповідач не оскаржував, штраф не сплатив.

Згідно рішення № 2 про примусове повернення за межі України затвердженого завідувачем Нікольського РС ГУ ДМС України в Донецькій області 02.03.2018 року ОСОБА_2 зобов'язано звернутися до консульської установи або посольства Республіки Узбекистан для отримання паспорту громадянина Узбекистану для виїзду за кордон, або посвідчення особи для повернення на Батьківщину, а також його зобов'язано самостійно залишити територію України у термін до 01.04.2018 року та останньому заборонено в'їзд в Україну термін на три роки. Про дане рішення відповідач 02.03.2018 року був обізнаний, що підтверджується його підписом в рішенні, та не заперечується самим відповідачем.

Проте, відповідач ОСОБА_2 у визначений термін з території України не виїхав, документа, що дає право на виїзд з України не має, до Посольства Республіки Узбекистан з приводу оформлення паспортного документу не звертався.

Згідно ч.4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, з відповідною заявою до ГУ ДМС України в Донецькій області відповідач не звертався.

На даний час відповідач на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, а також в нього відсутній документ на право проживання в Україні.

Згідно ч.3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до п.14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач, який є іноземним громадянином, з 2006 року перебуває на території України нелегально.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Частиною 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд та виїзд з України іноземцями та особи без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Тобто, у відповідача відсутній документ, що дає право законно перебувати на території України та здійснити виїзд з території України.

Відповідно до частини 1статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 1 статті 26 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Частиною 1 статті 30 вказаного Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до п. 4 ст. 30 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,ст.13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Судом встановлено, що громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_2 статус біженця не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні він не перебуває, тобто відсутні підстави за яких примусове видворення не застосовується (частина 8 статті 26 та частина 8 статті 30 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України, встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З огляду на вищенаведене, враховуючи у сукупності та приймаючи до уваги наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування на території України, не виконання відповідачем рішення про примусове повернення у зв`язку з відсутністю документів для перетинання державного кордону, які визначені ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також не бажання залишати територію України, суд вважає за необхідне позовні вимоги про примусове видворення відповідача та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України задовольнити.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 8, 9, 20, 22, 72-77, 79, 241-246, 268, 269, 271, 272, 288, 289 КАС України , Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Нікольського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців з метою забезпечення видворення за межі території України - задовольнити.

Примусово видворити з території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення видворення за межі території України строком на шість місяців.

Рішення піддати негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Є.О. Подліпенець