Справа № 808/2189/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2019 року

Київ

справа №808/2189/16

провадження №К/9901/21970/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року, прийняту у складі головуючого судді Татаринова Д. В., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого Головко О. В., суддів: Суховарова А. В., Ясенової Т. І.

І. Суть спору
1. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в розмірі 50 відсотків його місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % його грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженою наказом Міністра внутрішніх справ України від 31 січня 2015 року № 72, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за №108/26553, за відрахуванням виплачених сум.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з липня 1997 року по червень 2016 року він проходив військову службу в лавах Збройних Сил України, при цьому 16 травня 2016 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

2.1. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з військової служби за станом здоров`я на день виключенням його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 позивачу нараховано до виплати грошові кошти у сумі 80916,04 грн., з яких 68526,00грн. становить грошова допомога при звільненні.

2.2. Позивач наголошує, що в порушення вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, відповідач 06 червня 2016 року не здійснив з позивачем повний розрахунок. Виплати, на які позивач набув право у зв`язку із звільненням з військової служби відповідач здійснив шляхом перерахування коштів на банківський картковий рахунок лише 13 червня 2016 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року.

2.3. Вказує, що після фактичного надходження вказаних вище грошових коштів на банківський картковий рахунок позивач провів свої власні розрахунки щодо правильності нарахування та виплати йому суми одноразової грошової допомоги при звільненні та прийшов до висновку, що ця сума є суттєво заниженою. А саме, за розрахунками, відповідач при обчисленні та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розрахунок грошового забезпечення не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, яка йому виплачувалась у розмірі 60 % від грошового забезпечення.

2.4. Таким чином позивач зазначає, що, звільняючись за станом здоров`я, та маючи вислугу 18 повних років у календарному обчисленні, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільнення в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

2.5. Вважаючи такі дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України протиправними, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про зобов`язання виплатити йому одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в розмірі 50 % його місячного грошового забезпечення за 18 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % його грошового забезпечення.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. У період з 25 липня 1997 року по 06 червня 2016 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Національній гвардії України, обіймаючи різні посади, остання з яких офіцер оперативного відділення штабу Військової частини НОМЕР_1 , маючи військове звання підполковника.

4. Наказом командувача Національної гвардії України від 20 травня 2016 року № 74 о/с звільнено ОСОБА_2 з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом б пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за станом здоров`я, календарна вислуга років військової служби на день видання цього наказу про звільнення складала 18 повних років служби.

5. На підставі наведеного наказу 06 червня 2016 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 1117, яким позивача виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

6. Довідкою Запорізької обласної МСЕК № 3 від 16 травня 2016 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаного з проходженням військової служби.

7. Згідно з довідкою про розрахунок за червень 2016 року ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу при звільненні у розмірі 68526,00 гривень.

8. Після фактичного отримання 13 березня 2016 року коштів та проведення власних розрахунків правильності нарахування відповідачем ОГД-50%, з метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 23 травня 2016 року звернувся до відповідача з відповідною заявою, в якій просив провести відповідний перерахунок ОГД-50%.

9. Листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 30 червня 2016 року № 1768 позивача повідомлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до грошового забезпечення, з якого обраховується одноразова грошова допомога, що виплачується при звільненні особи з військової служби.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
10. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, в позові відмовлено.

11. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що, виплачуючи позивачу у зв`язку із його виключенням 06 червня 2016 року із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІІ (далі Закон № 2011-ХІІІ) без врахування при її обчисленні щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення позивача, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Зазначена позиція була підтримана і Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

IV. Касаційне оскарження
13. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

14. В мотивування своєї касаційної скарги вказує на неврахування судами попередніх інстанцій, що ОСОБА_2 не був військовослужбовцем Збройних Сил України та не мав ніякого відношення до Міністерства оборони України, а проходив військову службу та звільнений з військової служби у Національній гвардії України.

14.1. Наголошує, що порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди у Міністерстві оборони України та у Національній гвардії України не є тотожними, оскільки у Національній гвардії України такий вид грошового забезпечення як щомісячна додаткова грошова винагорода носить постійний (щомісячний) характер на відміну від виплати цієї винагороди військовослужбовців, які належать до сфери Міністерства оборони України.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
15. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

16. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

17. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII Перехідні положення КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

19. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Перебування особи на військовій службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому необхідно керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.

21. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

22. Визначення Національної гвардії України міститься у статті 1 Закону України Про Національну гвардію України та означає є військове формування з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

23. За змістом статті 21 Закону України Про Національну гвардію України військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, цього Закону, інших актів законодавства. Грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

24. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

25. 20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

26. Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону № 2011-ХІІ, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

27. У відповідності до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

28. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

29. Частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

30. Аналогічне положення міститься також у постанові Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07 листопада 2007 року № 1294, в якій установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

31. За змістом статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

32. Постановою від 22 вересня 2010 року № 889, яка стосується питань грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі Постанова № 889), Кабінет Міністрів України встановив щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

33. Зокрема, у пункті 1 Постанови № 889 передбачена виплата винагороди:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

34. На виконання Постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року № 595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 року за № 1194/18489 з наступними змінами; далі Інструкція № 595), положення якої застосовувались з 01 жовтня 2010 року.

35. Відповідно до пункту 3 Інструкції № 595 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

36. Згідно з пунктом 5 Інструкції № 595 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) на підставі наказів вищих командирів (начальників).

37. Пунктом 8 Інструкції № 595 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

38. Приписами пункту 9 Інструкції № 595 обумовлено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

VI. Позиція Верховного Суду
39. З аналізу наведених правових норм вбачається, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий характер виплати, оскільки виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати.

40. Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

41. Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом України у постановах від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-368а13, та від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15.

42. Також, аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, № провадження К/9901/2181/17, від 19 червня 2018 року у справі № 825/1138/17 № провадження К/9901/15763/18.

43. Доводи позивача щодо проходження ним військової служби саме у Національній гвардії України, яка не має жодного відношення до Збройних Сил України, а тому до спірних правовідносин не застосовуються положення постанови Кабінету Міністрів України № 889, яка стосується питань грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, спростовуються приписами статті 21 Закону України Про Національну гвардію України, в якій передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України здійснюється в порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Таким чином положення вказаного підзаконного акту розповсюджують свою дію також на військовослужбовців Національної гвардії України.

44. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність дій відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

45. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

46. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

47. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

VII. Судові витрати
48. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич