Справа № 308/7832/17
Суддя: Придачук О. А.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7832/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Придачук О.А.

з участю секретаря - Бомбушкар В.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про стягнення заборгованості по виплаті пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду від 17.06.2011 року його позов до Управління Пенсійного фонду в м. Ужгороді про перерахунок пенсії - задоволено частково, визнано протиправною відмову управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді у перерахунку пенсії та зобов»язано відповідача здійснити перерахунок і виплатити йому пенсію пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 23 листопада 2010 року, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». Однак, не дивлячись на те, що постанова Ужгородського міськрайонного суду набула законної сили ще 29.06.2011 року Ужгородське об»єднане 2011 управління пенсійного фонду України Закарпатської області не виконує рішення суду з надуманих підстав, у зв»язку з чим позивач направив виконавчий лист до виконавчої служби. Виконавча служба своєю постановою надала управлінню пенсійного фонду України в м. Ужгороді строк до 21.08.2013 року для добровільного виконання виконавчого листа. З метою затягнути виконання рішення суду 19.08.2013 року управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з проханням роз»яснити резолютивну частину постанови, вказавши період за який слід провести перерахунок. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2013 року у справі № 2а-2733/11 у задоволенні заяви начальника управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді відмовлено з тих мотивів, що в заяві відповідача ставиться питання про зміну самого рішення, зміст якого є незрозумілим. Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді і надалі не виконувало рішення суду, а державна виконавча служба самоусунулась від своїх обов»язків і в подальшому повернула позивачу виконавчий лист. У зв»язку з вищенаведеним він вимушений був звернутися з адміністративним позовом до управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 31.10.2014 ВП № 39374038. Під час розгляду адміністративної справи судом було встановлено, що виконавчий лист по адміністративній справі від 17.06.2011 року (справа № 2а-2733/11) щодо виплати ОСОБА_1 пенсії та додаткової пенсії у встановленому розмірі не виконано. Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду від 05.08.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.10.2014 року ВП № 39374038 і зобов»язано відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області вжити заходів щодо виконання в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження виконавчого листа по адміністративній справі Ужгородського міськрайонного суду від 17.06.2011 року (справа № 2а-2733/11). Вказує, що з часу ухвалення рішення Ужгородським міськрайонним судом від 17.06.2011 року по справі № 2а-2733/11 щодо виплати йому пенсії та додаткової пенсії у встановленому розмірі, заборгованість пенсійного фонду по пенсії станом на липень 2017 року включно складає 334008,29 грн.

Зазначає, що у пенсійному фонді причинами невиконання рішення суду зазначають відсутність коштів, однак дефіцит пенсійного фонду не може бути підставою для невиплати йому пенсійних виплат в межах, визначених законом та підтверджених судом. Невиконання рішення суду щодо перерахунку та виплаті йому пенсії грубо порушує параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Європейський суд у своїй прецедентній практиці практиці зазначає, що затримка виплат не може бути такою, що спотворює сутність права, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. Не можна посилатись на стверджувані фінансові труднощі, яких зазнає держава, що перешкоджають заявникові отримати належні йому кошти відповідно до рішення суду. А тому просить суд стягнути з Ужгородського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області заборгованість по виплаті йому пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміоу, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», за період з 23 листопада 2010 року по липень 2017 року в розмірі 334008, 29 грн.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути Ужгородського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на його користь заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», за період з 23 листопада 2010 року по грудень 2017 року в розмірі 362132,79 (триста шістдесят дві тисячі сто тридцять дві грн. 79 грн.) грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача збільшені позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позові. Просили суд збільшений позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення збільшеного позову заперечила, пояснила, що на виконання рішення суду управлінням здійснено перерахунок пенсії за вказаний період. Таким чином, покладені судом зобов»язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії виконані управлінням у порядку встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління. Вказана сума не є виплаченою у зв»язку з тим, що кошти, передбачені відповідною бюджетною програмою на дані цілі до управління не надходили. Також посилалася на те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом, оскільки заява про збільшення позовних вимог датована 11.12.2017 року, а позовні вимоги стосуються періоду з 23.11.2010 рокеу по грудень 2017 року, що ніяк не співвідноситься з можливістю захисту оспорюваних прав тільки тепер. Поважних причин пропуску даного строку позивачем не наведено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ужгородському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Згідно постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2011 р. у справі № 2а-2733/11 задоволено позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді, визнано протиправною відмову Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді у перерахунку пенсії та зобов`язано здійснити перерахунок та виплатити пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 23 листопада 2010 року, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Окрім цього, судом визнано право позивача на отримання державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника, а також додаткової пенсії по інвалідності ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі, встановленому ст.ст. 54 та 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», тобто в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком відповідно.

Зазначена постанова залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2011 та набрала законної сили.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Незважаючи на наведене вище, сума пенсії за період з 23 листопада 2017 року по грудень 2017 року у визначеному в постанові Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області розмірі позивачу виплачена не була, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Представник відповідача посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом.

Проте, судом встановлено, що на виконання рішення суду від 17.06.2011 року Управлінням Пенсійного фонду здійснено перерахунок та проведено до виплати пенсію ОСОБА_1 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 23.11.10 року, виходячи з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 46 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

А тому, посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також регламентують обовязковість судових рішень. Так, зокрема, ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Отже, обов'язковість рішень суду являється однією з основних засад судочинства.

Незважаючи на вищенаведені законодавчі норми, відповідач виплату пенсії у встановленому судом розмірі не здійснює, у звязку з чим у період з 23 листопада 2017 року по грудень 2017 року перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 362,132,79 грн.

На час розгляду даної адміністративної справи відповідач наявну заборгованість не погасив.

Заявлена позивачем до стягнення сума пенсії відповідачем не оскаржується. Свою відмову здійснювати виплату пенсії у встановленому судом розмірі відповідач мотивує виключно відсутністю бюджетних асигнувань на реалізацію бюджетної програми, відповідно до якої здійснюється фінансування видатків бюджету на виплату, в тому числі, пенсій особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, з такою аргументацією відмови суб»єкта владних повноважень виконувати передбачені законодавством обовязки суд погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, шо пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Тобто обовязок щодо виплати передбачених законом пенсій громадянам покладено на органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбула Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до п. 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п. 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відтак, з прецедентної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що пенсійні виплати також можуть розглядатися як «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підпадають під захист, гарантований цією статтею.

Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Отже, відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у виплаті пенсії позивачу.

Твердження представника відповідача про те, що постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2011 р. у справі № 2а-2733/11 про перерахунок пенсії виконано не відповідають дійсності, оскільки як встановлено в ході судового розгляду згідно пояснень представника відповідача, відповідачем здійснено тільки перерахунок пенсії ОСОБА_1, однак кошти позивачу не виплачено, у зв»язку з їх відсутністю, а тому подвійного стягнення за цим рішенням суду не відбудеться.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

А тому, враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що збільшені позовні вимоги обґрунтовані належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення.

Позивач в даній адміністративній справі звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 5, 6, 9, 77, 78, 90, 243-246 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Збільшений позов ОСОБА_1 до Ужгородського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про стягнення заборгованості по виплаті пенсії - задовольнити.

Стягнути з Ужгородського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, код ЄРДПОУ - 40384233, місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Загорська, 2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1, заборгованість по виплаті пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», за період з 23 листопада 2010 року по грудень 2017 року в розмірі 362132,79 (триста шістдесят дві тисячі сто тридцять дві грн. 79 грн.) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 березня 2018 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А.Придачук