Справа № 307/3137/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/3174/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Носа С. П., Онишкевича Т. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2019 року у справі № 307/3137/18 (рішення ухвалено судом у складі головуючого судді Бобрушко В. І. о 16:36 год у м. Тячів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 03 жовтня 2018 року у справі про порушення митних правил № 4170/30500/18, закрити провадження у справі про порушення митних правил у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеними обставини, які не підтверджені відповідачем належними доказами та в порушення вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України поклав на позивача тягар доказування своєї невинуватості. Зазначає, що він не ввозив транспортний засіб на територію України, а тому його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою. Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що факт несвоєчасного вивезення ним транспортного засобу був виявлений відповідачем в січні 2018 року, а притягнуто його до відповідальності лише 30 жовтня 2018 року, тобто поза межами строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 серпня 2018 року при перетині ОСОБА_1 кордону між Республікою Словаччина та Україна головним державним інспектором відділу митного оформлення № 3 митного поста «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 було виявлено порушення позивачем вимог частини третьої статті 470 Митного кодексу України, про що складено протокол про порушення митних правил від 30 серпня 2018 року № 4170/30500/18.

У вказаному протоколі зафіксовано, що за результатами перевірки баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України з'ясовано, що ОСОБА_1 31 грудня 2016 року через митний пост «Вилок» Закарпатської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «Peugeot 607», реєстраційний номер Чеської республіки НОМЕР_2, VIN-код № НОМЕР_1, в режимі транзиту без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, на строк, передбачений статтею 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту.

Станом на 30 серпня 2018 року у базах даних відсутня інформація про вивезення з митної території України цього автомобіля, отже, ОСОБА_1 перевищив встановлений частиною першою статті 95 Митного кодексу України строк транзитного перевезення вказаного автомобіля більше ніж на 10 діб.

03 жовтня 2018 року постановою заступника начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_3 в справі про порушення митних правил № 4170/30500/18 позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем доведено факт ввезення позивачем автомобіля на митну територію України, що свідчить про правомірність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил та накладення на нього адміністративного стягнення в межах строку, передбаченого 467 Митного кодексу України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною першою статті 95 Митного кодексу України встановлено строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно з частиною третьою статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з пунктом 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118, власник транспортного засобу або вповноважена особа, яка переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Відповідно до пункту 9 цих Правил не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Крім того, пунктом 7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 451, передбачено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю, зокрема, шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України.

Як видно з наявного в матеріалах справи витягу з АСМО «Інспектор», 31 грудня 2016 року було ввезено на митну територію України в режимі «транзит» автомобіль марки «Peugeot 607», реєстраційний номер Чеської республіки НОМЕР_2, VIN-код № НОМЕР_1, ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Необхідно зазначити, що адреса місця проживання відсутня в паспорті громадянина України для виїзду за кордон, а тому посадова особи митного органу не має можливості перевірити вказану інформацію, яка повідомляється в усній формі.

Виходячи із викладеного, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил відповідач з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, що адміністративне правопорушення було вчинене, його вчинив саме ОСОБА_1, якій підлягає адміністративній відповідальності; обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність відсутні.

Посилання позивача на те, він не ввозив автомобіль на митну територію України, такі дії вчинено обманним шляхом незнайомим йому чоловіком, з яким він перетинав кордон, є безпідставними, оскільки відомостей про звернення до правоохоронних органів з повідомленням про вчинення злочину, про початок досудового розслідування чи закінчення відповідного кримінального провадження позивачем суду не надано, що відповідно не підтверджує вчинення щодо нього шахрайських дій.

Більше того, особа, з якою позивач перетинав кордон між Україною та Угорщиною 31 грудня 2016 року - ОСОБА_4, був знайомим з позивачем, про що свідчать відомості з баз даних, наданих відповідачем, про спільний в'їзд ними в Угорщину з України 30 грудня 2016 року на згаданому вище транспортному засобі.

Що стосується строків притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що положення частини першої статті 467 Митного кодексу України передбачають перелік триваючих порушень митних правил, який не є вичерпним.

Триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним кодексом України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані триваючого, безперервного порушення закону, яке проявляється у вигляді протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Як встановлено з матеріалів справи, 31 грудня 2016 року позивач, слідуючи з Угорщини в Україну разом із ОСОБА_4, ввіз на територію України транспортний засіб, щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10-денного строку. Перевищення встановленого строку тягне за собою накладення адміністративного стягнення. Втім, адміністративне стягнення за порушення митних правил у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. У даній справі, правопорушення вчинене позивачем, виявлено працівниками митного органу та оформлено протоколом 30 серпня 2018 року, а постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята 03 жовтня 2018 року, що не порушує встановлені Митним кодексом України строки.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 15 січня 2019 року у справі № 464/6108/16-а.

Щодо покликання позивача на те, що митним органом виявлено факт вчинення ним митного правопорушення з моменту його звернення в січні 2018 року із заявою про надання інформації про ввезення ним на митну територію України транспортного засобу, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки жодної відповіді позивач не отримав, порушення ним митних правил тривало, а тому відсутні підстави для висновку про встановлення відповідачем порушення ОСОБА_1 митних правил до моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 допущено перевищення встановленого Митним кодексом України строку доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, терміном більше ніж десять діб, а тому в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, що свідчить про правомірність оскаржуваної постанови від 03 жовтня 2018 року у справі про порушення митних правил № 4170/30500/18 та свідчить про безпідставність позовних вимог.

За наведених обставин суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 286, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2019 року у справі № 307/3137/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді С. П. Нос
Т. В. Онишкевич