Справа № 280/5284/18
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 березня 2019 року 12 год. 55 хв.Справа № 280/5284/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я.

за участю секретаря судового засідання Биховської А.П.

позивача - Тріщук В.П.

представника позивача - Маляр Н.В.

представника відповідача - Кондратенко Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою Фермерського господарства «Тріщук»

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Тріщук» (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. № ЗП2118/580/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 20.11.2018 про накладення на Фермерське господарство «Тріщук» штрафу у розмірі 111 690,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що відповідачем не дотримано вимоги Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, не прийнято до уваги фактичні обставини та документи, що надавались позивачем під час проведення перевірки. Стверджує, що позивач не був повідомлений відповідачем про дату та час розгляду справи у встановлений строк, натомість повідомлення про розгляд справи від 14.11.2018 було отримано лише 18.11.2018. У зв'язку з викладеним зазначає, що позивач був позбавлений права надати зауваження на акт перевірки, надавати докази, заявляти клопотання під час розгляду справи. Вважає, що всі нібито виявлені порушення Цивільного кодексу України є припущеннями відповідача, оскільки ним в акті інспектування прямо не зазначена жодна стаття кодексу, яка була порушена підприємством при укладанні цивільно-правових договорів. Вказує, що на ОСОБА_5, який виконував роботи за цивільно-правовими договорами, не видавались жодні накази, розпорядження про прийняття його на роботу, під час допуску до роботи вищезазначеного працівника не ознайомлювали з правилами внутрішнього трудового розпорядку та не укладали договори про повну матеріальну відповідальність, що свідчить про цивільно-правовий характер даних угод. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, у письмовому відзиві від 11.01.2019 вх. № 1261 посилається на те, що у ході інспекційного відвідування ФГ «Тріщук» було встановлено, що за період з січня 2017 по грудень 2017 (кожного місяця протягом року) в господарстві укладались цивільно-правові договори з ОСОБА_5. Під час перевірки змісту наданих договорів та актів виконаних робіт було встановлено, що в договорах про надання послуг від 02.01.2017. 01.02.2017. 01.03.2017, 03.04.2017, 03.05.2017, 01.06.2017, 03.07.2017, 01.08.2017. 01.09.2017. 02.10.2017, 01.11.2017 та 01.12.2017, укладених між ОСОБА_5 та ФГ «Тріщук» предметом є ведення бухгалтерського та податкового обліку. Посилається на те, що зазначені дії є процесом праці, а не його результатом, передбачають виконання певної роботи, певних трудових функцій відповідно до певної кваліфікації, набутих знань та навичок особи. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, що має бути здійснена (не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику). Зазначає, що такі обставини свідчать про наявність ознак характерних саме для трудових відносин, а не для цивільно-правових. Також зауважує, що позивач листом від 23.11.2018 за вих.№3 повідомив Головне управління, що на виконання припису про усунення виявлених порушень №ЗП2118/580/АВ/П від 29 жовтня 2018 року ФГ «Тріщук» було укладено трудовий договір з ОСОБА_5 Відтак, вважає, що позивач визнав факт порушення та в добровільному порядку його усунув. З огляду на таке, стверджує, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою суду від 17.12.2018 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/5284/18. Призначено підготовче судове засідання на 03 січня 2019 року.

У підготовчому судовому засіданні 03.01.2019 судом оголошено перерву до 29.01.2019.

Ухвалою суду від 29.01.2019 відкладено підготовче судове засідання в адміністративній справі №280/5284/18 на 06.02.2019.

Протокольною ухвалою суду від 06.02.2019 закрито підготовче провадждення та призначено справу до судового розгляду на 04.03.2019.

У судовому засіданні 04.03.2019 оголошено перерву до 06.03.2019.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в адміністративному позові. Просить суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві. Просить суд відмовити у задоволені позову.

У судовому засіданні 06.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Згідно наказу Головного Управління Держапраці у Запорізькій області від 26.10.2018 № 1778 «Про проведення інспекційного відвідування», на підставі направлення від 26.10.2018 № 942, виданого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, головним державним інспектором Кропивою Сергієм Анатолійовичем проведено інспекційне відвідування ФГ «Тріщук», про що складено акт інспекційного відвідування №ЗП2118/580/АВ від 29.10.2018.

За результатами інспекційного відвідування встановлено, що за період з січня 2017 року по грудень 2017 року (кожного місяця протягом року) укладались цивільно-правові договори з ОСОБА_5, який не є членом ФГ «Тріщук». Під час перевірки змісту наданих договорів та актів виконаних робіт було встановлено, що в договорах про надання послуг від 02.01.2017. 01.02.2017, 01.03.2017, 03.04.2017, 03.05.2017, 01.06.2017, 03.07.2017, 01.08.2017, 01.09.2017, 02.10.2017, 01.11.2017 та 01.12.2017, укладених між ОСОБА_5 та ФГ «Тріщук» предметом є надання послуг, а саме ведення бухгалтерського та податкового обліку. Обов'язки ОСОБА_5 згідно договорів про надання послуг збігаються з колом обов'язків за посадою - бухгалтер, які передбачені класифікатором професій. У вищевказаних договорах відсутні інформація про попередню або поетапну оплату, при цьому відповідно до наданих Актів приймання наданих послуг до цивільно-правових договорів, оплата здійснювалась періодично, за місяць виконаної роботи, що зазвичай буває під час роботи за трудовим договором. Постійний характер праці. Так, вищевказані ЦПД укладаються щомісяця на протязі 2017 року. Виходячи з вищевикладеного, відносини, які складаються між виконавцем та замовником передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мають на меті саме процес праці. Таким чином, ОСОБА_5 був допущений до виконання роботи без укладання трудового договору, що є порушенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України.

29.10.2018 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області винесено припис № ЗП2118/580/АВ/П, яким зобов'язано Тріщука В.П. усунути виявлені інспекційним відвідуванням порушення.

07.11.2018 заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Розгляд справи призначено на 20.11.2018 о 15год.45 хв.

14.11.2018 на адресу ФГ «Тріщук» надіслано повідомлення про розгляд справи від 14.11.2018, що підтверджується фіскальним чеком.

За результатами розгляду справи, 20.11.2018 першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. винесено постанову № ЗП/2118/580/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу на ФГ «Тріщук» у розмірі 111 690,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877-V).

Так, за приписами статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (Порядок № 295)

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Згідно з п.п. 6 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, у тому числі, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року.

Судом встановлено, що на підставі повідомлення від Пенсійного фонду у Запорізькій області про наявність у ФГ «Тріщук» працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року, 26.10.2018 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області прийнято наказ № 1778 про проведення інспекційного відвідування ФГ «Тріщук» з питань нагляду та контролю за додержаннямзаконодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб у термін до 31.10.2018.

Відповідно до п. 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (п.20 Порядку № 295).

Відповідно до п. 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Постанова № 509), порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

У відповідності до п. 2 Постанови № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Відповідно до п. 3 Постанови № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Згідно з п. 4 Постанови № 509 справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пунктом 6 Постанови № 509 передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Положеннями пунктів 7, 8 Постанови № 509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Як зазначалося вище, 07.11.2018 заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Ганненко О.О. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Розгляд справи призначено на 20.11.2018 о 15год.45 хв.

14.11.2018 на адресу ФГ «Тріщук» надіслано повідомлення про розгляд справи від 14.11.2018, що підтверджується фіскальним чеком.

Враховуючи те, що п. 6 Постанови № 509 зобов'язує посадових осіб Держпраці письмово повідомити суб'єкта господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду, то в даному випадку вимоги відповідачем виконано - повідомлення надіслано за 8 днів до дати розгляду.

Відтак, суд вважає, що Головне управління Держпраці в Запорізькій області направило повідомлення у строк та у спосіб, визначений законодавством.

Тому, посилання позивача в цій частині суд відхиляє, як такі, що спростовуються фактичними обставинами справи та долученими доказами.

Щодо порушення, зафіксованого в акті інспекційного відвідування, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі; додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім; 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Згідно зі статтею 24 частини 3 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 4 частиною 1 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Тобто, з урахуванням зазначеного суд прийшов до висновку, що обов'язковою умовою допуску працівника до роботи є укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

За результатами інспекційного відвідування встановлено, що взаємовідносини між ФГ «Тріщук» та гр.ОСОБА_5, які оформлені цивільно-правовими договорами, за своїм характером та змістом відповідають трудовим відносинам та мали на меті саме процес праці.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність чи відсутність ознак трудових правовідносин між ФГ «Тріщук» та гр.ОСОБА_5

Слід зазначити, що Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 по справі №822/723/17 зазначено про те, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Дослідивши укладені між ФГ «Тріщук» та гр.ОСОБА_5 цивільно-правові договори, акти приймання наданих послуг до них, а також заслухавши пояснення голови Фермерського господарства судом встановлено, що предметом угод було надання громадянином послуг з оформлення бухгалтерської документації, складання фінансової та податкової звітності. Про це безпосередньо свідчить зміст актів приймання наданих послуг, за якими як доказ надання послуг передавались замовнику журнали-ордери по рахункам бухгалтерського обліку, відомості нарахування заробітної плати, оформлені первинні бухгалтерські документи по господарським операціям господарства, бухгалтерська та податкова звітність тощо.

Відтак, результатом наданих послуг гр.ОСОБА_5 були належним чином складені бухгалтерські документи, документи фінансової та податкової звітності. Беззаперечно, що отриманню вказаного результату передував процес їх формування, заповнення тощо. Однак, метою укладення цивільно-правової угоди з боку ФГ «Тріщук» було саме отримання належним чином оформлених бухгалтерських документів, документів звітності, які вже можливо було самому голові подати до контролюючих органів.

Твердження інспектора і відповідно представника відповідача у справі про постійний характер процесу роботи гр. ОСОБА_5 не підтверджено належними доказами. Той факт, що цивільно-правові угоди укладались щомісяця не є беззаперечним твердженням про постійний характер роботи.

Так, слід зазначити, що гр. ОСОБА_5 не ознайомлювався із Правилами внутрішнього трудового розпорядку та їм не підпорядковувався (п.1.2 цивільно-правових договорів), для нього не було обов'язковим присутність на робочому місці, період виконання роботи взагалі не охоплювався поняттям робочий час.

Оплата за надані послуги була проведена ФГ «Тріщук» шляхом перерахування безготівкових коштів (як винагорода за цивільно-правовими договорами) на підставі актів приймання наданих послуг, як винагорода за цивільно-правовими договорами. Вказане підтверджується досліженими судом та долученими до матеріалів справи копіями звітності форми 1-ДФ за звітний період, копіями Відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованої особи, копіями платіжних доручень.

При цьому, слід звернути увагу, що виплата винагороди здійснювалась гр.ОСОБА_5 один раз на місяць на підставі актів наданих послуг, в той час як оплата праці робітників за трудовими договорами здійснювалась двіччі на місяць (аванс та заробітна плата).

Посилання відповідача на те, що надання послуг гр.ОСОБА_5 охоплювалось функціональними обов'язками бухгалтера згідно класифікатора професій ДК 003 2010, код 3433 суд вважає безпідставними, оскільки перелік функціональних обов'язків бухгалтера є значно ширшим ніж той перелік послуг, які надавались гр.ОСОБА_5 позивачу за цивільно-правовими угодами.

Більш того, до матеріалів справи долучені штатні розписи, затверджені наказами голови ФГ «Тріщук» у спірний період, з яких встановлено, що посада бухгалтера у фермерському господарстві не передбачена.

Відповідно до ч. 4 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації, зокрема, самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.

В даному випадку, ФГ «Тріщук» обрало саме таку форму організації бухгалтерського обліку, оскільки вся звітність подається господарством за підписом лише керівника (голови). Більш того, право підпису на всі документах має тільки голова ФГ «Тріщук», що підтверджується копією реєстраційної картки.

Посилання відповідача на те, що Фермерське господарство впринципі не може укладати з громадянами цивільно-правові угоди щодо надання послуг суд дослідивши відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ст. 24 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство має право вступати в договірні відносини з будь-якими юридичними або фізичними особами, органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

В свою чергу згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про фермерське господарство» трудові відносини у фермерському господарстві базуються на основі праці його членів. У разі виробничої потреби фермерське господарство має право залучати до роботи в ньому інших громадян за трудовим договором (контрактом).

Тобто, за змістом вказаної норми мова йде саме про «трудові відносини», тому залучення громадян має відбуватись саме за трудовим договором.

В даному випадку, позивач заперечує проти наявності між ФГ «Тріщук» та гр.ОСОБА_5 трудових відносин. Тому, посилання відповідача на вказану норму є безпідставним.

Доводи відповідача про те, що ФГ "Тріщук" визнано факт допущеного порушення, оскільки на виконання вимог припису від 29.10.2018 № ЗП2118/580/АВ/П укладено трудовий договір з гр.ОСОБА_5, суд вважає таким що саме по собі не доводить наявність порушення. Так, в судовому засіданні голова ФГ "Тріщук" пояснив, що дійсно після проведення інспекційного відвідування та на виконання вимог припису відповідача уклав з гр.ОСОБА_5 трудовий договір, однак не у зв'язку із тим, що погодився із допущеними помилками в організації роботи, а задля уникнення судової тяганини із Управлінням Держпраці в Запорізькій області на майбутнє.

Відповідно до статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи не знайшли свого підтвердження висновки інспектора, викладені в акті інспекційного відвідування щодо допуску ФГ «Тріщук» до роботи без оформлення трудового договору гр.ОСОБА_5, суд не вбачає підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на пункт 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд дійшов висновку, що відповідач, накладаючи на позивача штрафні санкції, не врахував всіх обставин, а тому виніс необґрунтовану постанову.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення Головного управління Держпраці у Запорізькій області, яким позивачу нараховані штрафні санкції, презюмується добросовісність суб'єкта господарювання, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, відтак оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1762,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративий позов Фермерського господарства «Тріщук» (71772, Запорізька область, Токмацький район, с. Балкове, вул. Чанчибадзе, буд. 14) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області № ЗП2118/580/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 20.11.2018 про накладення на Фермерське господарство «Тріщук» штрафу у розмірі 111 690,00 грн.

Стягнути на користь Фермерського господарства «Тріщук» судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.03.2019.

Суддя Л.Я. Максименко