Справа № 520/8531/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р.Справа № 520/8531/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шапошника С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.12.19 року по справі № 520/8531/18

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовоом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.08.2018 № 5-1305-2026 та № 6-1305-2026.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірні податкові повідомлення-рішення винесені з порушеннями норм чинного законодавства України, а тому є такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 5-1305-2026 від 21.08.2018, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в розмірі 280 (двісті вісімдесят) грн 80 коп. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 6-1305-2026 від 21.08.2018, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік в розмірі 561 (п'ятсот шістдесят одна) грн 60 коп. Стягнуто на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер -НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (ідентифікаційний код 39599198) судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн 60 коп.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального права, а саме ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), яке полягає в тому, що згідно з даною статтею ПК України та рішенням Харківської міської ради встановлена пільга зі сплати податку для різних типів об'єктів житлової нерухомості, які одночасно перебувають у власності платника податку (квартири/квартир та житлового будинку/будинків) на 180 кв.м.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 02.04.2019 сторони підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачу на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок від 29.01.2002, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та містобудування Куп'янського міськвиконкому належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 101,5 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Олійник Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 38 позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 113,6 кв.м.

21.08.2018 Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення: № 5-1305-2026, яким визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 280,80 грн. та № 6-1305-2026, яким визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 561,60 грн. за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік.

Позивач не погодився з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду справи відповідачем не доведено обгрунтованості та правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка

Згідно з пп. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Так, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з нормами Податкового кодексу України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Відповідно до п.10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до пп. 12.3.1-12.3.3 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Згідно з п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст.12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Отже, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок ( і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст.3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Тому, 2016 рік - це плановий період, а 2017 рік - бюджетний період.

Аналіз викладених норм Податкового кодексу України дає підстави вважати, що для застосування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік, відповідні ради мають прийняти рішення щодо визначення ставки такого податку саме до до 15 липня 2016 року.

Надаючи оцінку наявним в справі доказам, суд першої інстанції вірно встановив, що при здійсненні розрахунку податкового повідомлення-рішення № 5-1305-2026 відповідачем врахована ставка податку, визначена рішенням Куп'янської міської ради від 27.01.2017 року № 441-VII (абзац 3 аркушу 5 оскаржуваного рішення). А при розрахунку податкового повідомлення-рішення № 6-1305-2026 від 21.08.2018 року контролюючим органом до уваги взято ставку податку, визначену рішенням Харківської міської ради № 126/11 від 12.01.2011 року із змінами, внесеними Харківською міською радою в 2017 році (абзац 4 аркушу 5 оскаржуваного рішення).

На підставі аналізу наведених норм права та оцінки наявних в справі доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що податковий орган в порушення норм чинного законодавства України при розрахунку спірних податкових повідомлень-рішень керувався відповідними рішеннями Куп'янської міської ради та Харківської міської ради, винесеними після 15 липня 2016 року, що є грубим порушенням норм податкового законодавства України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Куп'янської міської ради від 14.01.2016 року № 87-VII «Про внесення змін до рішення IV сесії Куп'янської міської ради VII скликання від 23.12.2015 року № 51-VII «Про місцеві податки»» було викладено в новій редакції Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - Положення).

Згідно з підпунктом «в» пункту 4.1 Положення база оподаткування об'єкта житлової нерухомості, що перебуває у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в т.ч. їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, а т.ч. їх часток), на 220 кв.м. (а.с. 28).

При цьому, загальна площа належних позивачу на праві приватної власності квартири та житлового будинку складає 215,1 кв.м., тобто не перевищує розміру податкового вирахування (знижки), встановленої підпунктом «в» пункту 4.1 Положення.

Отже, посилання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 266 Податкового кодексу України, якою закріплено пільгу зі сплати податку для різних типів об'єктів житлової нерухомості, які одночасно перебувають у власності платника податку (квартири/квартир та житлового будинку/будинків) - 180 кв.м. є необґрунтованими також з огляду на те що не враховує приписів підпункту 4.1.4 пункту 4.1 ст. 4 та пункту 56.21 ст. 56 ПК України.

З матеріалів справи вбачається, що у власності позивача знаходиться житловий будинок у м. Куп'янську, загальною площею 101,5 кв.м. та квартира у місті Харкові, загальною площею 113,6 кв.м.

Так, відповідно до підпункту «г» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 ст. 266 ПК України сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту з об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності позивача, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Згідно з долученим відповідачем до матеріалів справи розрахунком податковим органом в графі «питома вага площі об'єкта в залежності від періоду періоду володіння» як квартири, так і житлового будинку позивача визначено як рівні, по 0,500.

Питома вага загальної площі квартири складає (113,6кв.м./215,1 кв.м.) 0,53. Питома вага загальної площі будинку складає (101,5 кв.м./215,1кв.м.) 0,47. Тобто, при визначенні питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів загальна площа всіх об'єктів береться за одиницю.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у ПК України відсутня норма, яка б дозволяла контролюючому органу здійснювати округлення значень питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Колегія суддів зауважує, що в містах Куп'янську та Харкові на 2017 рік діяли різні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а значення питомої ваги кожного з належних позивачу об'єктів нерухомого майна не були складними для розрахунку та не потребували їх округлення.

Таким чином, здійснене відповідачем округлення значень питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів вплинуло на вірність розрахунку та не ґрунтувалося на нормах чинного податкового законодавства України.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що відповідачем при здійсненні розрахунку порушено вимоги підпункту «г» підпункту 266.7.1 пункту 266.1 ст. 266 Ш України, яким чітко визначено, що сума податку розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем не у спосіб, що передбачений законодавством України, та без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року по справі № 520/8531/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко О.П. Лях
Повний текст постанови складено 05.04.2019 року