Справа № 360/1048/19
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1048/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та невиплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 04.12.2018 по 28.02.2019;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу з 04.12.2018 по 31.01.2019, в розмірі 90% від суддівської винагороди, відповідно до довідки апеляційного суду Луганської області та виплатити заборгованість, що утворилася з 04.12.2018 по 28.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 19 липня 2016 року позивач знаходиться на обліку та отримую щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в управлінні Пенсійного фонду України міста Сєвєродонецька Ліванської області.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 3 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-УІП. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: у тому числі з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016, до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

07.02.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, яка знаходиться в пенсійній справі, про проведення перерахунку довічного утримання з 04.12.2018 відповідно до довідки № 5/1595/2018 від 17.12.2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданою апеляційним судом Луганської області.

Однак відповідачем перерахунок з 04.12.2018 по 31.12.2018 зроблено не було, а щомісячне довічне грошове утримання у новому розмірі позивачу було сплачено лише з 01.03.2019, що підтверджується випискою ТВБВ «Ощадбанку» № 10012/020 від 11.03.2019.

Для з'ясування зазначених обставин відповідачу було направлено запит. Відповідач у своїй відповіді від 18.02.2019 № 3470/02-22 послався на пункт 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, де зазначено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судцям у відставці проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, тобто з 01.01.2019 року, не прийняв до уваги той факт, що зміна розміру складових суддівської винагороди судді сталася з 04.12.2018, коли Рішення Конституційного Суду України набрало чинності, тобто саме з цієї дати повинно бути зроблено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, оскільки рішення Конституційного Суду має вищу юридичну силу, ніж зазначений Порядок.

Позивач вважає бездіяльність Відповідача щодо неперерахування та невиплати мені щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці з 04.12.2018 по 31.12,2018 протиправною.

Згідно відповіді відповідача від 18.02.2019 № 3470/02-22, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу проведено з 01.01.2019 і з 01.02.2019 згідно представлених довідок № 5/1595/2018 від 17.12.2018 та № 5/52/2019 від 24.01.2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки розмір посадового окладу було збільшено з 01.01.2019 у зв'язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що передбачає перерахунок суддям у відставці з 01.02.2019 року.

Згідно відповіді відповідача від 18.02.2019 № 3470/02-22 зазначено, що згідно поданих заяв щомісячне довічне грошове утримання перераховане позивачу і складає з 01.01.2019 року - 41865,12 грн., з 01.02.2019 року - 45643,68 грн., що сума доплати по перерахунку за січень та лютий 2019 року буде виплачена при відповідному фінансуванню Пенсійним фондом України, що підтверджується довідкою Відповідач за №1054 від 12.03.2019.

На особистому прийомі спеціалістом УПФУ в місті Сєвєродонецьку позивачу було повідомлено про те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року доплата по довічному грошовому утриманню за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року включно нарахована на додаткову відомість та буде виплачена після прийняття окремого порядку.

Позивач вважає, що неправильне перерахування, а також невиплата довічного грошового утримання судді у відставці Відповідачем Позивачу з 01.01.2019 по 31.01.2019, виходячи з прожиткового мінімуму 1762 грн., є неправомірним, оскільки з 01.01.2019 прожитковий мінімум склав 1921 грн., згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік». За лютий 2019 року перерахунок зроблено, але Відповідачем не виплачено.

Ухвалою суду від 15.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 1-3).

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що подав відзив на позовну заяву (а.с. 23-34).

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що доплату довічного грошового утримання Позивачу за січень-лютий 2019 року нараховано, але з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» не виплачено, оскільки вона буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, після отримання відповідного фінансування.

Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка внутрішньо переміщеної особи від 18.12.2014 № 919009008, та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області ( а.с. 9-12).

З 19.07.2016 позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із розпорядженням від 29.07.2016 № 2526 (а. с. 25).

20.12.2018 позивач звернувся до відповідачаіз заявою щодо перерахунку щомісячного довічного утримання судді відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої апеляційним судом Луганській області № 5/1595/2018 від 17.12.2018 (а.с. 33).

Згідно із довідкою апеляційного суду Луганській області від 17.12.2018 № 5/1595/2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 04.12.2018 суддівська винагорода ОСОБА_1, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 46516,80 грн, в тому числі посадовий оклад - 29073,00 грн, доплата за вислугу років 60% - 17443,80 грн (а.с. 33 зв.).

Рішенням відповідача від 31.01.2019 № 53 позивачу перерахунок щомісячного довічного утримання судді згідно довідки апеляційного суду Луганській області від 17.12.2018 № 5/1595/2018 здійснено з 01.01.2019 та розмір якого з 01.01.2019 визначено в сумі 41865,12 грн (а.с. 32).

28.01.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного утримання судді відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої апеляційним судом Луганській області № 5/52/2019 від 24.01.2019 (а. с.35).

Згідно із довідкою апеляційного суду Луганській області від 24.01.2019 № 5/52/2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 01.01.2019 суддівська винагорода ОСОБА_1, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 50715,20 грн, в тому числі посадовий оклад - 31697,00 грн, доплата за вислугу років 60% - 19018,20 грн (а.с. 35 зв.).

Також в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 міститься рішення про перерахунок пенсії від 31.01.2019, згідно з яким позивачу з 01.02.2019 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та розмір якого з 01.02.2019 визначено в сумі 45643,68 грн (а.с. 34).

З інформації, яка вказана у довідці від 26.03.2019 № 1283, вбачається, що позивачу виплачено грошове утримання в грудня 2018 року в сумі 27910,08 грн., в січня 2019 року - 27910,08 грн., в лютому 2019 року - 27910,08 грн., в березні 2019 року - 45643,68 грн. Разом з тим, за січень-лютий 2019 року внаслідок перерахунку не виплачено 36820,80 грн. (а.с. 38).

Згідно з інформацією, зазначеною у відзиві на позовну заяву, Позивачу довічне грошове утримання за січень-лютий 2019 року буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, після отримання відповідного фінансування (а.с. 24).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Відповідача щодо невиплати заборгованості з грошового утримання за січень-лютий 2019 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини третьої статті 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Щодо наявності підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі його заяви від 20.12.2018 та довідки апеляційного суду Луганської області від 17.12.2018 № 5/1595/2012, та визначення дати такого перерахунку, суд зазначає таке.

04.12.2018 Конституційним Судом України було прийнято рішення № 11 -р/2018 у справі № 1 -7/2018(4062/15), пунктом 1 резолютивної частини якого визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII.

Отже, з 04.12.2018 підлягають застосуванню положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI у його первинному вигляді, тобто в редакції Закону "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №200/14891 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №3-1 заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідка про розмір суддівської винагороди подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

Звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (пункт 3 розділу ІІ Порядку №3-1).

При цьому, відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Таким чином, Порядком №3-1 визначено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться саме з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Суд зауважує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 11 -р/2018 у справі № 1 -7/2018(4062/15), зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою мала місце саме у грудні 2018 року.

Відповідно, в межах спірних правовідносинах, перерахунок щомісячного довічного утримання ОСОБА_1 на підставі довідки апеляційного суду Луганської області від 17.12.2018 № 5/1595/2018 як судді у відставці має проводитись з 01.01.2019, тобто з 01 числа місяця, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, а не з 04.12.2018 (дата ухвалення рішення Конституційним Судом України), як зауважує позивач.

Щодо наявності підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі його заяви від 28.01.2019 та довідки апеляційного суду Луганської області від 24.01.2019 № 5/52/2019, та визначення дати такого перерахунку, суд зазначає таке.

Відповідач посилається на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (зі змінами), яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Суд зазначає, що після набрання 01.01.2017 чинності Законом України "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VІІ від 06.12.2016 мінімальна заробітна плата вже не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, що передбачено пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Згідно з абзацом 2 абзацу 2 пункту 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

У зв'язку з цим, з 01.01.2017 посадовий оклад судді визначається не з розміру мінімальної заробітної плати, як це передбачено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", а з "розрахункової величини", запровадженої пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1774-VІІ "Про внесення змін до яких законодавчих актів України".

В подальшому, Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" № 2415-VIII від 15.05.2018 року, який набрав чинності 22.07.2018, внесено зміни до абзацу 2 пункту 3 розділу ІІ Закону України № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Зокрема, слово та цифри "1600 грн" замінено словами та цифрами "прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року".

Даною нормою Закону введено застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, в тому числі і суддям, нової "розрахункової величини" - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року. Крім того встановлено початок застосування цієї нової "розрахункової величини" для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат - 1 січня 2017 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що пункт 2 Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотньої дії (ретроактивна форма). В п. 3 зазначеного рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої ст. 58 Конституції України про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадку, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб.

Надання зворотньої дії Закону (ретроактивність Закону) - виключення, про що повинна бути пряма вказівка про це в Законі.

Отже, у даному випадку самим законодавцем дію Закону № 2415-VІІІ в частині застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, а саме, на правовідносини починаючи з 01 січня 2017 року.

Розпорядженням відповідача від 12.09.2018 № 844253 ОСОБА_1 здійснено перерахунок довічного грошового утримання через зміну надбавки, розмір якого з 01.08.2018 визначено в сумі 27910,08 грн (а.с. 30) на підставі його заяви від 13.08.2018 про призначення/перерахунок пенсії (а.с. 31).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірі 1921 гривень з 1 січня 2019 року.

У зв'язку зі зміною з 01.01.2019 прожиткового мінімуму апеляційним судом Луганської області виготовлено довідку від 24.01.2019 № 5/52/2019, на підставі якої відповідач зобов'язаний провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.02.2019, тобто з 01 числа місяця, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, а не з 01.01.2019, як просить позивач.

Щодо заборгованості з доплати довічного грошового утримання за січень-лютий 2019 року, то право Позивача за вказаний період не є спірним.

Відповідачем доплата за вказаний період нарахована у повному обсязі, однак, не виплачена з посиланням на пункт 15 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», враховуючи наведене Позивачу не сплачено заборгованості за минулий період.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання відповідача щодо невиплати доплати на відсутність фінансування судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу доплати довічного грошового утримання та зобов'язання Відповідача виплатити Позивачу доплату довічного грошового утримання за січень-лютий 2019 року.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення перерахунку, то судом встановлено, що відповідачем відповідно до вимог законодавства будо здійснено позивачу перерахунок грошового утримання з 01ю01ю2019 та 01.02.2019, у зв'язку із чим вказана вимога є безпідставною.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Що стосується клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб'єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що Відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 1536,80 грн.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Системний аналіз частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою (аналогічну правову позицію щодо сплати судового збору висловлено у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року у справі № П/800/559/16 за позовом ОСОБА_5 до Вищої ради юстиції, Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 65680258).

Тому, суд розцінює заявлені позовні вимоги як похідні одна від одної, за які має бути сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Враховуючи вказане, позивач має право звернутися до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки суд за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 369,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (, 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченко, буд. 9) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати доплати з довічного грошового утримання ОСОБА_1 за січень-лютий 2019 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити ОСОБА_1 доплату з довічного грошового утримання за січень-лютий 2019 року.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 369,20 грн (триста шістдесят дев'ять гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов