Справа № 2а-4671/09/1470
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №2а-4671/09/1470

адміністративне провадження №К/9901/3998/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.09.2013 (суддя Мельник О.М.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 (судді: Турецька І.О. (головуючий), Косцова І.П., Стас Л.В.) у справі № 2а-4671/09/1470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (далі - відповідач, контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2009:

- №00002437/0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 15 011,40 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 30 022,80 грн;

- №00002337/0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) в сумі 296 894,00 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 148 447,00 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючими органами прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та базуються виключно на припущеннях, натомість у позивача наявні всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.09.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014, позов задоволено, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору (п. 4.2.1. п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»), надбавка за вахтовий метод роботи не оподатковується податками і не враховується при обчисленні середнього заробітку, окрім того, така надбавка є гарантованою компенсаційною виплатою і не має характеру доходів. Також суди дійшли висновку, що висновок контролюючого органу про нікчемність правочинів між позивачем та його контрагентом-постачальником ТОВ «Астор і Я», спростовуються дослідженими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.09.2013, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для визначення сум податкових зобов'язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 16.02. 2009 № 150/37/30126124, оформленого за результатами проведеної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 по 30.09.2008, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог:

- пп. 4.2.1 п.4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (який діяв на час спірних правовідносин), в результаті чого не утримано податок з доходів фізичних осіб до бюджету на суму 15 011,40 грн;

- пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (якій діяв на час спірних правовідносин), в результаті чого занижено ПДВ на суму 296 894,00 грн.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що позивачем в порушення вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», при нарахуванні та сплаті заробітної плати за січень - липень 2007 року до складу загального місячного оподаткованого доходу не включені суми надбавок до тарифних ставок та посадових окладів за роз'їзний характер робіт, які нараховані та виплачені працівникам ТОВ «Мостобудівельний загін №73». Підставою прийняття податкового повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість стали висновки контролюючого органу, що позивач мав господарські відносини з ТОВ «Астор і Я», яке було позбавлене цивільної дієздатності на вчинення правочинів, з огляду на наявність постанови Ленінського районного суду від 11.11.2008 у справі № 2-а-3670/08, якою визнано недійсними установчі документи та свідоцтво платника ПДВ контрагента позивача ТОВ «Астор і Я» з моменту видачі.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Судами встановлено, що між позивачем та ТОВ «Астор і Я» укладено договір № 19 від 01.02.2007. Відповідач не спростовує факту існування на момент проведення перевірки договору, його змісту та істотних умов, наявності первинних документів, зокрема податкових та видаткових накладних, банківських виписок, що свідчать про фактичне виконання договору сторонами.

Разом з тим контролюючий орган ставить під сумнів дійсність зазначеного правочину, посилаючись на наявність постанови Ленінського районного суду від 11.11.2008 у справі № 2-а-3670/08.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.11.2008 за результатами розгляду позову Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор і Я» (м. Миколаїв) визнано недійсними установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Астор і Я» з моменту видачі.

Також судами встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 (справа № 2а-3670/08/1416) постанова Ленінського районного суду м.Миколаєва від 11.11.2008 скасована, прийнято нове рішення, провадження у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва до Пшедзял О.М., Товариства з обмеженою відповідальністю «Астор і Я» про визнання недійсними установчих документів закрито, в іншій частині адміністративний позов Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва залишено без задоволення.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. У доводах касаційної скарги відповідач вказує на порушення норм матеріального та процесуального права, зазначає про необ'єктивну оцінку фактів порушення позивачем вимог податкового законодавства, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки, вказує на неврахування судами доводів контролюючого органу щодо недійсності договору укладеного позивачем з контрагентом ТОВ «Астор і Я», а також того, що до складу загального місячного оподаткованого доходу включаються суми надбавок до тарифних ставок та посадових окладів за роз'їзний характер робіт.

8. Товариством відзиву (заперечень) на касаційну скаргу надано не було.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

9. Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин):

9.1. Частина перша статті 72.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

9.2. Стаття 255.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

10. Кодекс законів про працю (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Стаття 13.

У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

11. Закон України «Про податок на додану вартість» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Пункт 1.7. статті 1.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

11.2. Підпункт 7.4.1. пункту 7.4. статті 7.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше, ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1. статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

11.3. Підпункт 7.4.4 пункту 7.4 статті 7.

Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

11.4. Підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

12. Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

12.1. Підпункт 4.2.1 пункту 4.2 статті 4.

До складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору

12.2. Підпункт 4.3.2 пункту 4.3 статті 4.

До складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу не включається сума коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт, з урахуванням норм пункту 9.10 статті 9 цього Закону.

13. Постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.1999 № 490 «Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

13.1. Пункт 1.

Підприємства, установи, організації самостійно встановлюють надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджуваних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником.

14. Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59, зареєстрованої Міністерством юстиції України 31.03.1998 за № 218/2658 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

14.1 Абзаци 1 та 2 Загальних положень.

Службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації (далі - підприємство) на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи.

У тих випадках коли філії, дільниці та інші підрозділи підприємства знаходяться в іншій місцевості, місцем постійної роботи вважається той підрозділ, робота в якому обумовлена трудовим договором (контрактом). Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою).

15. Постанова Верховного Суду України від 05.12.2013 № 21-411а13 у справі за позовом Державного підприємства "Одеська залізниця" до Котовської об'єднаної державної податкової інспекції Одеської області про скасування податкових повідомлень-рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

16. Службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою).

Наведені вище норми Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та інших законодавчих актів не наділяють власника (або уповноважену ним особу) правом відносити до відрядження інші можливі форми виконання службових (трудових) обов'язків не за місцем постійної роботи працівників (якщо робота, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер).

Встановлення вищезазначеною Інструкцією такої можливості у випадку врегулювання цього питання у колективному договорі є безпідставним, оскільки таких повноважень центральному органу виконавчої влади, який її приймав, законодавством надано не було

Отже надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, робота яких постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником, включаються до складу заробітної плати і оподатковуються за ставкою, встановленою п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

17. Постанова, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, а встановлені в ній обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

18. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

19. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

20. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, зокрема і щодо сплати податкових зобов'язань контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об'єкта витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

21. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судами) обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов'язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

22. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

23. Задовольняючи позовні вимоги Товариства в частині визнання протиправним та скасування №00002437/0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 15 011,40 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 30 022,80 грн, суди дійшли висновку, що надбавка за вахтовий метод роботи не оподатковується податком з доходів фізичних осіб.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, оскільки судами не враховано вищезазначений висновок, що у разі якщо робота працівників носить роз'їзний (пересувний) характер, поїздки в межах виконання цих робіт не є відрядженням, а виплати за роз'їзний характер робіт, зокрема надбавка за вахтовий метод роботи, включаються до оподатковуваного доходу працівників.

Отже колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій при прийнятті рішення в частині правовідносин щодо оподаткування податком з доходів фізичних осіб допустили неправильне застосування (тлумачення) норм матеріального права та безпідставно дійшли висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, оскільки судами не було враховано вищезазначеного правового регулювання спірних правовідносин та вказаних висновків, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

24. Проте колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №00002337/0, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) в сумі 296 894,00 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 148 447,00 грн, оскільки доводи касаційної скарги, щодо обґрунтованості вказаного податкового повідомлення - рішення не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій) та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту. Зокрема, судами встановлено наявність у позивача первинних документів, які є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення. Крім того, у контролюючого органу відносно наявності та оформлення первинних документів за господарськими операціями проведеними між позивачем та ТОВ «Астор і Я» зауваження були відсутні. Також судами було встановлено, що отримані товари позивачем використано у господарській діяльності, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, описаними за текстом акту перевірки, та фактично також не заперечувалось відповідачем.

Натомість контролюючим органом всупереч вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент розгляду справи судами) не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними, як не було доведено і того, що в результаті укладання та виконання укладеного між позивачем та його контрагентом договору було порушено публічний порядок, встановлений в державі, а судами під час розгляду справи таких обставин, які б давали підстави вважати, що укладений правочин суперечить інтересам держави та суспільства, вчинений з метою приховання сплати податків третіми особами чи отримання податкової вигоди, встановлено не було.

Наявність чи відсутність певних обставин встановлюється на підставі будь-яких фактичних даних, що мають значення для справи, та які є доказами у розумінні ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідають висунутим процесуальним законом критеріям належності, допустимості та достовірності таких доказів, а тому, за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину як такого, що є нікчемний, повинен передувати або вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили, або рішення суду про визнання правочину недійсним. Проте відповідачем належних та допустимих доказів суду надано не було.

25. Суди попередніх інстанції обґрунтовано відхилили доводи контролюючого органу якою визнано недійсними установчі документи та свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Астор і Я» з моменту видачі, оскільки постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі в частині визнання недійсними установчих документів ТОВ «Астор і Я» закрито.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Судами попередніх інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи.

27. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суд першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права в частині висновків щодо правомірності формування ПДВ, проте допустили неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення) в частині висновків про оподаткування податком з доходів фізичних осіб, що призвело до безпідставного скасування податкового повідомлення - рішення від 27.02.2009 №00002437/0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 15 011,40 грн та застосовано штрафні санкції в сумі 30 022,80 грн, що було прийнято контролюючим органом у відповідності до норм податкового законодавства, а тому касаційна скарга Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.09.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 підлягає частковому задоволенню.

28. Відповідно до п. 3 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

29. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша ст. 351 Кодексу адміністративного судочинства України). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя ст. 351 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.09.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 у справі № 2а-4671/09/1470 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 27.02.2009 скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73».

В решті постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.09.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду