Справа № 2а-17450/12/2670
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №2а-17450/12/2670

адміністративне провадження №К/9901/790/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2013 (суддя Дегтярьова О.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 (головуючий суддя Мацедонська В.Е., судді: Грищенко Т.М., Лічевецький І.О.) у справі №2а-17450/12/2670 за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Завод «Керамік» до Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Завод «Керамік» звернулося до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.10.2012 №0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013, позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з правомірності формування позивачем податкового кредиту результатом господарських операцій по придбанню у Товариства з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» та Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» товарно-матеріальних цінностей та послуг, з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Суди зауважили, що оскільки належними первинними документами підтверджено рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання останнім реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами, висновок контролюючого органу щодо формування позивачем показників податкової звітності із порушенням норм податкового законодавства є необґрунтованим.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Державна податкова інспекція у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби звернулася з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 у справі №2а-17450/12/2670, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статей 7, 9, 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Доводи Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби зводяться до того, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій не досліджено докази та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало причиною скасування правомірно прийнятого податкового повідомлення-рішення. Зокрема, відповідач посилається на безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатом взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» з огляду на відсутність реальності проведених господарських операцій. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач посилається на неможливість встановлення місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» за податковою адресою; неможливість встановлення факту передачі товару (послуг) від Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» до контрагентів-покупців; відсутність інформації про наявність у вказаного суб'єкта господарювання складських приміщень, устаткування, автомобільного транспорту, що необхідно для виготовлення та/або придбання обладнання та його подальшої реалізації. Також відповідач зазначає, що позивачем до перевірки не надано документів на підтвердження фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» та доказів на підтвердження фактичного виконання монтажних робіт по встановленню придбаного обладнання. Таким чином, відповідач вважає, що висновок про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» об'єктів оподаткування податком на додану вартість з підприємствами-постачальниками є обґрунтованим. Щодо взаємовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» податковий орган зазначає, що відсутність у останнього необхідних умов для ведення господарської діяльності, а саме: виробничих активів, технічного персоналу складських приміщень та транспортних засобів, ставить під сумнів фактичне виконня договірних зобов'язань, а тому висновок податкового органу щодо неправомірності формування позивачем за операціями з вказаним контрагентом податкового кредиту є правильним. На думку контролюючого органу, єдиною метою проведення документування реально не здійснених господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. А тому, прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, на думку суб'єкта владних повноважень, є правомірним, підстави для його скасування - відсутні.

Натомість Відкрите акціонерне товариство «Завод «Керамік» у запереченні на касаційну скаргу зазначає, що твердження податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами з Товариством з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс», з огляду на безтоварний характер проведених операцій, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки фінансово-господарські операції здійснювались з дотриманням вимог податкового законодавства, про що свідчать досліджені в процесі розгляду справи первинні документи, копії яких наявні в матеріалах адміністративної справи. Також позивач зазначає, що відповідачем не доведено наявність складу порушення позивачем вимог податкового законодавства; не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано доказів, які б свідчили про правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. А тому, позивач просить відмовити Державній податковій інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2013 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби у справі №2а-17450/12/2670.

З 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв'язку з чим відповідно до пункту 7 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали касаційної скарги К/9901/790/18 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього кодексу.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, суддею-доповідачем у даній справі визначено Хохуляка В.В.

Верховний Суд ухвалою від 29.03.2019 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи №2а-17450/12/2670 та призначено попередній розгляд вказаної справи на 02.04.2019.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Відкритого акціонерного товариства «Завод «Керамік» з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 .

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 367560,00грн., у тому числі: за липень 2010 року на суму 138333,00грн., за серпень 2010 року на суму 229227,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 27.08.2012 №325/22-511/04012371 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.10.2012 №0, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товарах на суму 459450,00грн., у тому числі: 367560,00грн. за основним платежем та 91890,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для визначення Відкритому акціонерному товариству «Завод «Керамік» суми грошового зобов'язання став висновок контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за результатом господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» з огляду на їх безтоварність. Відповідач вважає, що взаємовідносини між сторонами спрямовані на надання податкової вигоди з метою ухилення від сплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків.

Обґрунтовуючи свою позицію, орган доходів і зборів посилався на податкову інформацію отриману по вказаних контрагентах позивача, зокрема, акт Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва Державної податкової служби від 16.09.2011 №5492/23-522-36689042 про результати проведення документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс», в якому встановлено, що податковим органом отримано службову записку ГВПМ Державної податкової інспекції у Дніпровському районі місті Києва від 18.04.2011 №1933/7/26-4/52 з інформацією про наявність ознак фіктивності у Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» у зв'язку з його відсутністю за місцем реєстрації, а також службову записку ГВПМ Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва щодо розслідування кримінальної справи №330302-11, яка порушена за фактом фіктивного підприємництва відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Стилет Юг», який є контрагентом в ланцюгу постачання, та рахунок якого Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» формувало податковий кредит.

Також відповідач зазначає, що на адресу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва Державної фіскальної служби надійшов висновок експерта експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз УСБ України в Полтавській області від 06.05.2011 №5/6, проведеного на підставі постанови про призначення почеркознавчої експертизи від 26.04.2011 прийнятої за матеріалами кримінальної справи №5, якою встановлено, що підпис в документах від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» (податковій звітності, договорі підряду, податковій накладній) виконано не ОСОБА_2, який є засновником та керівником даного товариства, а іншою особою.

Також обґрунтовуючи свою позицію щодо безтоварності проведених операцій позивача з його контрагентами відповідач посилається на акт Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції від 06.02.2012 №152/23-410/37012430/17 про неможливість проведення зустрічної звірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків-покупцями за період з серпня 2008 року по жовтень 2010 року, в якому зазначено про відсутність у останнього необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність технічного персоналу у необхідній кількості, власних виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; також вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування податкового кредиту, не мають реального товарного характеру (платник не знаходиться за місцезнаходженням), а тому наведені обставини свідчать про відсутність факту реального здійснення господарських операцій з покупцями та постачальниками підприємства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку, та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні валових витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» (продавець) було укладено договір від 12.08.2010 №01-1208, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується передати у власність покупця обладнання (котел Protherm 120), змонтувати та встановити його, а покупець зобов'язується прийняти обладнання і роботи по його встановленню, оплатити їх вартість відповідно до умов цього договору. Розрахунок за товар та роботи здійснюється у національній валюті, в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок продавця в банку, протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання акта приймання-передачі.

Також, у періоді, в якому проводилася перевірка, між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» (підрядник) було укладено договір підряду від 15.07.2010 №1507/01 на проведення ремонтних робіт, у відповідності до умов якого підрядник зобов'язується виконати роботи з ремонту водопровідних та каналізаційних мереж, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 71, та належать Відкритому акціонерному товариству «Завод «Керамік», а замовник зобов'язаний прийняти закінчені роботи та оплатити їх за цінами та у термін, який зазначено у договорі. Перелік видів, обсягу, вартості виконуваних на об'єкті підрядних робіт, що відносяться до ремонту, зазначаються в Додатку №1 «Договірна ціна» до цього договору. Роботи виконуються з матеріалів підрядника, з використанням його обладнання і будівельної техніки. Оплата за виконання робіт здійснюється замовником в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника. При цьому, остаточний розрахунок проводиться замовником на підставі актів приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) і довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3), та/або авансовими платежами.

Реальність спірних господарських операцій позивача з вказаними контрагентами підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договорами, актом приймання-передачі обладнання (котла Protherm 120) та робіт по його встановленню до договору; актом приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об'єктів, складеного позивачем за результатами проведення ремонту водопровідних та каналізаційних мереж; актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, складеного позивачем за результатами прийняття в експлуатацію котла Protherm 120; додатком №1 «Договірна ціна на ремонт мереж» до договору; довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2010 року форми №КБ-3; локальним кошторисом на ремонт мереж за визначеною в договорі адресою; актом приймання виконаних підрядних робіт (ремонт мереж на об'єкті) форми №КБ-2в; податковими накладними. Оплату за придбаний товар та послуги було проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками по рахунках позивача.

Первинні і розрахункові документи, які було досліджено в процесі розгляду справи, за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

До того ж, товар та послуги придбані у вказаних контрагентів було використано позивачем в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами господарської діяльності Відкритого акціонерного товариства «Завод «Керамік».

Судами встановлено, що на момент вчинення спірних господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» та Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» у спірний період мали дійсні ліцензії серії АВ №517761 від 24.10.2010 та серії АВ №515273 від 25.05.2010 відповідно на право здійснення господарської діяльності пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що вказані в акті перевірки висновки, стосовно формування контрагентами позивача штучних податкових зобов'язань з метою надання незаконної податкової вигоди, є лише припущеннями посадової особи відповідача за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також, відповідачем не доведено наявності в діях сторін мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину.

Не подано податковим органом доказів на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб'єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об'єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію отриману відносно контрагентів позивача, як на підставу для відмови у задоволенні позову, обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, знаходження за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів тощо.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Також суд касаційної інстанції погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що висновок експерта експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз УСБ України в Полтавській області від 06.05.2011 не може бути належним доказом на підтвердження фіктивності господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс» у даній адміністративній справі, оскільки відповідачем не доведено, яким чином виконання підпису в податковій звітності вказаного суб'єкта господарювання, а також в первинних документах, що не стосуються позивача та його діяльності, впливають на реальність виконання господарських зобов'язань за укладеним позивачем договором.

Таким чином, за встановлених обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що Відкрите акціонерне товариство «Завод «Керамік» підтвердило факт реальності господарських операцій з контрагентами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні спірних господарських операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем не наведено жодних доводів щодо наявності в діях Відкритого акціонерного товариства «Завод «Керамік» ознак неправомірних дій, а наведені відповідачем у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування показників податкового обліку за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «СРМП «Зодчий» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Стандарт плюс».

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 04.10.2012 №0.

Оскільки, за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013 у справі №2а-17450/12/2670 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду