Справа № 345/4235/16-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2019 року

Київ

справа №345/4235/16-а

адміністративне провадження №К/9901/17114/18, К/9901/17116/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги приватного акціонерного товариства «Калуське автотранспортне підприємство» (далі - ПАТ) та Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - управління ПФУ) на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року (суддя Сухарник І.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року (судді Яворський І.О., Іщук Л.П., Нос С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, -

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати дії управління ПФУ щодо відмови у зарахуванні стажу роботи з 14 лютого 1983 року по 31 травня 1992 року до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 22 вересня 2016 року;

- зобов'язати управління ПФУ зарахувати йому стаж роботи з 14 лютого 1983 року по 31 травня 1992 року до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту, призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 22 вересня 2016 року та провести виплату призначеної пенсії.

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області постановою від 14 грудня 2016 року позов задовольнив. Визнав неправомірними дії управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи з 14 лютого 1983 року по 31 травня 1992 року до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 22 вересня 2016 року. Зобов'язав управління ПФУ зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи з 14 лютого 1983 року по 31 травня 1992 року до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 22 вересня 2016 року.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалюючи такі рішення, суди виходили із того, що матеріалами справи підтверджено те, що позивач має загальний трудовий стаж 26 років 10 місяців 3 дні, що не заперечується сторонами. Згідно з довідкою від 05 вересня 2016 року № 106/а ОСОБА_1 працював водієм з 14 лютого 1983 року по 01 червня 1992 року. З 01 червня 1992 року по 01 липня 1996 року рахувався водієм міського пасажирського транспорту у відкритому акціонерному товаристві «Калуське АТП» (Калуське АТМ 08022). 30 червня 1992 року видано наказ № 116-К, у якому зазначено, що у зв'язку із прийняттям Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) затверджено по Калуському АТП 12630 водіїв автоколони № 1, яка здійснює перевезення пасажирів по м. Калушу, та рахувати їх водіями міського пасажирського транспорту з 01 червня 1992 року, зокрема і ОСОБА_1 Цей наказ виданий лише на виконання вимог Закону № 1788-ХІІ, проте не стверджує той факт, що позивач працював водієм міського пасажирського транспорту саме з дати видання наказу. Свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що як з 1983 року до 01 червня 1992 року, так і з 01 червня 1992 року по 1996 рік ОСОБА_1 не змінював посаду і працював водієм міського пасажирського транспорту в автоколоні № 1

ПАТ та управління ПФУ не погодилися із цими рішеннями і звернулися із касаційними скаргами про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

ПАТ у касаційній скарзі, зокрема, посилається на те, що трудова книжка позивача не містить відомостей про роботу позивача водієм міського пасажирського транспорту, суд безпідставно прийняв рішення на підставі показань свідків. Крім того, в автотранспортному підприємстві не було жодного розподілу між автоколонами щодо перевезення пасажирів. Автобуси марки «Ліаз-677» на яких працював ОСОБА_1 здійснювали перевезення пасажирів на приміських, міжміських маршрутах та вахтовим методом. Йдеться у скарзі й про те, що суд, не визнавши ПАТ третьою особою, без самостійних вимог на предмет спору, позбавив права надати суду докази.

Управління ПФУ у касаційній скарзі також зазначає, що у трудовій книжці позивача відсутні записи, які б підтверджували його пільговий стаж роботи. Крім того, суд безпідставно прийняв рішення про задоволення позову на підставі показань свідків.

У запереченнях на касаційні скарги позивач просить залишити їх без задоволення, а судові рішення - без змін.

Верховний Суд переглянув рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Відповідно до статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі. <…>. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Питання про вступ до участі у справі третіх осіб вирішується ухвалою.

Аналогічні норми містяться і у статті 49 КАС у редакції, чинній на сьогодні.

Як видно з матеріалів справи, ПАТ не брала участі у справі, проте, на думку цієї особи, суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки. У зв'язку з цим ПАТ звернулося до апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій, серед іншого, просило визнати його третьою особою. На обґрунтування свого клопотання послалося на те, що ухвалена постанова суду першої інстанції у цій справі впливає на його права, інтереси та обов'язки, оскільки при задоволенні позову ПАТ повинно буде відшкодовувати кошти на виплату і доставку пільгових пенсій.

Проте суд апеляційної інстанції це клопотання не вирішив, хоча в розумінні положень статті 53 КАС до закінчення судового розгляду справи мав би вирішити.

Понад те, ПАТ додало до апеляційної скарги документи, що стосувалися суті позовних вимог і містили інформацію, яка з огляду на її зміст (приміром документальне застосування до позивача заходів реагування тоді, коли він здійснював перевезення поза межами міста Калуша, тощо) зумовлювали необхідність їх дослідження й надання правової оцінки в сукупності з іншими доказами, які суд першої інстанції поклав в основу обґрунтування свого рішення.

Як і заява ПАТ про визнання третьою особою під час апеляційного розгляду справи ці документи не досліджувалися й у судовому рішенні не отримали відповідної правової оцінки.

Відповідно до статті 242 КАС у редакції, чинній на сьогодні, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки суд апеляційної інстанції на порушення норм статті 53 КАС, у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, не вирішив клопотання ПАТ про його вступ до участі у справі як третьої особи, та не надав оцінки жодному доказу, які були долучені до апеляційної скарги ПАТ, ухвалу цього суду не можна вважати обґрунтованою.

З огляду на викладене справа має бути передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційні скарги приватного акціонерного товариства «Калуське автотранспортне підприємство» та Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко