Справа № 2040/5870/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 р.Справа № 2040/5870/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник відповідача Саєнко Л.І.

представниу позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 23.10.18 року по справі № 2040/5870/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_3, позивач,) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд: скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № від 18.04.2018 року та № від 18.04.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень - відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, стверджує, що включення ним до складу витрат сплаченої орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності є правомірним. Таким чином, безпідставне, на думку позивача, збільшення відповідачем чистого оподаткованого доходу у ІV кв. 2015 р. та у 1-111 кв. 2016 р на загальну суму 196 286,18 гри. обумовлює безпідставне донарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору і застосування штрафних (фінансових) санкцій. Отже, посилаючись на викладені доводи, вказав на відсутність порушення ним вимог чинного законодавства України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб та податку з військового збору.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, оскаржувані рішення прийняті за наслідками встановлених актом перевірки порушень податкового законодавства. Вказав на те, що протягом 2015-2016 років платник податків не мав права на включення до складу витрат суми сплаченої орендної плати за землю, яка є обов'язковим платежем, який справляється у формі загальнодержавного податку та сплачується фізичною особою - підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності. Посилаючись на викладені доводи, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 15.01.1997 року, перебуває на обліку в Східній ОДПІ м.Харкова, як платник ПДВ не реєструвався.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.41.1 ст.41. п.61.1 п.61.2 ст. 61, п.п.62.1.3 п.62.1 ст 62, п.п.75.1.2 п.75.1 ст75, ст.77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнооов'язкове державне соціальне страхування», наказу Головного управління ДФС у Харківській області №937 від 12.02.2018 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 2018 рік, в період з 05.03.2018 по 27.03.2018 року фахівцями контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_3, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017 року.

За наслідками вказаної перевірки складено акт від 03.04.2018 року №31203/20-40-13-15/НОМЕР_1, яким встановлено порушення з боку позивача:

- п. 177.2, 177.4 ст. 177 , п.п.177.5.3, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податкового зобов'язання за ІV кв. 2015 р. - І-ІІІ кв. 2016 р. з податку на доходи фізичних осіб у сумі 346667,82 грн., в тому числі по звітних (податкових) періодах: за ІV кв. 2015 р. на суму 8851,18 грн., за І-ІІІ кв. 2016 р. на суму 25816,64 грн.;

- абз.1 п.2ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено заниження сум страхових внесків від суми чистого доходу за 2015-2016 рр. у сумі 50236,15 грн.,

- порушення п. 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з військового збору з сум чистого оподаткованого доходу за ІV кв. 2015 р. - І-ІІІ кв. 2016 р. у сумі 2944,29 грн.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки податковим органом було прийнято наступні рішення: податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018р. №; податкове повідомлення-рішення від 18.04.2018р. №; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.04.2018р. №Ф-, відповідно до якої позивачу нараховано недоїмку з єдиного соціального внеску в загальному розмірі 50236,15 грн; рішення № від 18.04.2018 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі11922,08 грн.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження прийнятих відносно нього податкових повідомлень-рішень та направив скаргу до Державної фіскальної служби України. 10.07.2018 року Державною фіскальною службою України було прийнято рішення №9940/Г/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду його скарги, яким вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДФС у Харківській області № від 18.04.2018 року та № від 18.04.2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не спростовує встановлених актом перевірки порушень. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість прийняття Головним управлінням ДФС України спірних податкових повідомлень - рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення податковий орган виходив з того, що позивачем у ІV кв. 2015 р. - І-ІІІ кв. 2016 р. до складу витрат неправомірно включено орендну плату за землю в сумі 196286,18 грн., що на думку податкового органу призвело до заниження чистого оподаткованого доходу у ІV кв. 2015 р. на загальну суму 52860,37 грн. та у І-ІІІ кв.2016 на загальну суму 143425,81 грн. чим порушено вимоги п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками податкового органу, з огляду на таке.

Так, між сторонами виник спір з підстав законності визначення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 чистого оподаткованого доходу зокрема, щодо включення до складу витрат сум орендної плати за землю державної та комунальної власності.

Регулювання правовідносин щодо оренди земельної ділянки комунальної або державної форми власності здійснюється Податковим кодексом України.

Згідно з положеннями п.п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.Орендна плата - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п. 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України), підставою для нарахування орендної плати на земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України), а платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього ПК України, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковим кодексом України визначено обов'язок орендаря сплачувати податок на майно у формі орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до положень ст. 177 Податкового кодексу України, перелік витрат, що пов'язані із веденням платником податків господарської діяльності не містить сплачених податків, зборів (крім суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) фізичною особою-підприємцем та оскільки орендна плата є обов'язковим платежем, який справляється у формі загальнодержавного податку та сплачується фізичною особою - підприємцем - орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності, ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності.

Стаття 177 Податкового кодексу України регламентує оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Зазначений перелік витрат є виключеним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що п.177.4 ст.177 ПК України не передбачено право суб'єкта господарювання включати до валових витрат та враховувати при визначенні доходу суми сплаченого податку за надані в оренду землі державної або комунальної власності.

Матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 здійснює господарську діяльність з оптової торгівлі квітами та рослинами (вид економічної діяльності - 46.22); з надання ландшафтних послуг (вид економічної діяльності - 81.30) з надання в оренду й експлуатацію власного або орендованого нерухомого майна (вид економічної діяльності - 68.20).

Судом встановлено, що позивачем з Харківською міською радою було укладено договори оренди земельних ділянок: №00539 від 19.03.2012 р. про надання в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,2058 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 та №00538 від 19.03.2012 про надання в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,431 га, розташовану за адресою АДРЕСА_2 з цільовим призначенням: для будівництва та експлуатації та обслуговування будівель і споруд.

Позивач здійснював сплату земельного податку у відповідності з нормами чинного законодавства України на підставі щорічної податкової декларації на поточний рік, з розбивкою річної суми рівними, частками за місяцями (п.286.2. ст.286 Податкового кодексу України ).

При цьому, з огляду на положення п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України відсутні правові підстави для включення фізичною особою-підприємцем до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, сплачених сум обов'язкових платежів за користування наданими в оренду земельними ділянками державної і комунальної власності.

Таким чином, колегія суддів вказує на неправомірність включення позивачем до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, сплачених сум орендної плати за договорами оренди землі, укладеним з Харківською міською радою.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.05.2018 року по справі №809/674/17.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує на те, що орендна плата є обов'язковим платежем, який справляється у формі загальнодержавного податку та сплачується фізичною особою - підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності, дана сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 18.04.2018 року № за основним платежем у сумі 34667,82 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 8666,96 грн. та № за основним платежем у сумі 2944,29 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 736,07 грн., діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, відсутні підстави для скасування вищезазначених рішень податкового органу.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано жодних належних та допустимих доказів в спростування висновків акту перевірки щодо порушення ним вимог чинного законодавства, при цьому відповідач, як суб'єкт владних повноважень довів правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 18.04.2018 року № та №.

Таким чином, колегія суддів вказує на необґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_3 та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року по справі № 2040/5870/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 05.04.2019 року