Справа № 480/394/19
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2019 р. Справа № 480/394/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2031-50 від 13.11.2018 зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819 грн. 54 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у липні 2010 року він зареєструвався як фізична особа - підприємець та 30.07.2010 був взятий на облік в органах Державної податкової служби. До 27 грудня 2018 року позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець, хоча фактично свою підприємницьку діяльність припинив ще в 2011 році, про що повідомив шляхом написання заяви до податкової інспекції за місцем реєстрації (на той час - Глухівської міжрайонної ДПІ (Путивльське відділення)).

04 травня 2011 року, Подільським районним судом м. Києва позивач був засуджений до 8 років 6 місяців і відбував покарання по 23 лютого 2017 року, а тому опинившись в місцях позбавлення волі, як зазначає позивач, він був позбавлений можливості сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, і тим паче, він фактично припинив свою діяльність і дохід не отримував. У зв'язку з позбавленням волі, позивач не мав можливості внести дані про припинення діяльності до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

Окрім того, позивач зазначає, що йому не зрозуміло сума наявної заборгованості, оскільки у вимозі по сплаті боргу нічого не пояснюється та не має розрахунку нарахованого боргу (недоїмки), також не зазначено, за які роки йому нарахована вказана сума і взагалі у нього є сумніви щодо її сплати.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, подав до суду відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що згідно з базою даних ГУ ДФС у Сумській області, ФОП ОСОБА_1 з 30.07.2010 по 27.12.2018 перебував на загальній системі оподаткування та відповідно зобов'язаний був сплачувати в 2017-2018 роках єдиний соціальний внесок, про що не заперечує у змісті позовної заяви.

Законом України від 06.12.2016 № 1774 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов'язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року. Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч. 1 ст.7 Закону № 2464). Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464).

Згідно з даними ІКП платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) по платежу: «Єдиний внесок» (код бюджетної класифікації 71040000) 09.02.2018 року проведено нарахування єдиного соціального внеску за 2017 рік у загальній сумі 8448,00 грн., як підприємцю на загальній системі оподаткування, у зв'язку із відсутністю сплати. У 2018 році також відбулись нарахування ЄСВ за 1-3 квартали 2018 року у загальній сумі 7371,54 грн. Станом на 01.01.2019 року загальна заборгованість по ЄСВ (код платежу 710400) складає 15819,54 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 28.07.2010 по 27.12.2018 був зареєстрований як фізична особа - підприємець. Згідно з базою даних ГУ ДФС у Сумській області, ФОП ОСОБА_1 з 30.07.2010 по 27.12.2018 перебував на загальній системі оподаткування.

Відповідно до даних ІКП платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) по платежу: «Єдиний внесок» (код бюджетної класифікації 71040000) 09.02.2018 року проведено нарахування єдиного соціального внеску за 2017 рік у загальній сумі 8448,00 грн., як підприємцю на загальній системі оподаткування, у зв'язку із відсутністю сплати. У 2018 році також відбулись нарахування ЄСВ за 1-3 квартали 2018 року у загальній сумі 7371,54 грн. Станом на 01.01.2019 року загальна заборгованість по ЄСВ (код платежу 710400) складає 15819,54 грн.

13.11.2018 відповідачем сформовано спірну вимогу № Ф-2031-50, відповідно до якої, ФОП ОСОБА_1 зобов'язаний сплатити 15819,54 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску (а.с. 13).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відноси нарахування і сплати єдиного внеску, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464) у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 та п.3 ч.1 II розділу Інструкції № 449, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464 - VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.3 р.3 Інструкції №449 для фізичних осіб-підприємців (на загальній системі оподаткування) єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов'язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника в силу припису ч.12 ст.9 Закону № 2464.

Фізичні особи - підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (абзац 3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI у редакції, що діяла до 10.10.2017 року.

Фізичні особи, підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 ч.8 ст.9 Закону №2464 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 28.12.2014 №77-VІІІ, у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148- VIII).

Згідно п.2 ст. 25 Закону № 2464, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до п.4 ст.25 Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно ч.3 VI розділу Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до ч.4 VI розділу Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Згідно з даними ІКП платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) по платежу: «Єдиний внесок» (код бюджетної класифікації 71040000) 09.02.2018 року проведено нарахування єдиного соціального внеску за 2017 рік у загальній сумі 8448,00 грн., як підприємцю на загальній системі оподаткування, у зв'язку з відсутністю сплати. У 2018 році також відбулись нарахування ЄСВ за 1-3 квартали 2018 року у загальній сумі 7371,54 грн. Станом на 01.01.2019 року загальна заборгованість по ЄСВ (код платежу 710400) складає 15819,54 грн.

Суд зазначає, що через внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 03.10.2017, нарахування єдиного внеску за 2018 рік відбулось поквартально, а саме за 1-3 квартали 2018 року.

Таким чином, саме через наявність у ФОП ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2018 року недоїмки зі сплати єдиного внеску в загальному розмірі 15819,54 грн., ГУ ДФС у Сумській області було сформовано та надіслано вимогу № Ф-2031-50 від 13.11.2018, яку, як зазначає сам позивач, він отримав у січні 2019 року.

Отже, з аналізу вищенаведених норм діючого законодавства вбачається, що позивач за наявності державної реєстрації фізичної особи-підприємця є платником єдиного внеску і зобов'язаний був у 2017-2018 роках сплачувати єдиний внесок у порядку і строки визначені Законом № 2464 та Інструкцією № 449.

Згідно з ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755), фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою, а отже і позбавляється статусу платника єдиного внеску.

Відповідно до реєстраційних даних, 27.12.2018 ФОП ОСОБА_1 було прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 2001476.

Таким чином, останнім періодом за який необхідно сплатити єдиний внесок, буде період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до положень абзацу 7 ч.1 ст.5 Закону України №2464, зняття з обліку фізичних осіб - підприємців, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, а осіб, які провадять незалежну професійну діяльність - за їхньою заявою, після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, така особа користується правами, виконує обов'язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем або особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (ч.4 ст.6 Закону України № 2464).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 є платником єдиного внеску, відповідно до вимог Закону України № 2464 та Інструкції № 449, оскільки до 27.12.2018 значився як фізична особа - підприємець.

Щодо доводів позивача про те, що він не мав можливості припинити свою підприємницьку діяльність та сплачувати відповідні внески, оскільки до 23 лютого 2017 року відбував покарання, суд зазначає наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не передбачено пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску фізичної особи підприємця, які відбувають покарання в місцях позбавлення волі. Отже, такі особи виконують обов'язки платника єдиного внеску на загальних підставах. Разом з тим, статтею 19 Податкового кодексу України визначено, що платник податків веде справи, пов'язані зі сплатою податків, особисто або через свого представника. Представниками платника податків визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов'язаних із сплатою податків, на підставі закону або довіреності. Довіреність, видана платником податків - фізичною особою на представництво його інтересів та ведення справ, пов'язаних із сплатою податків, має бути засвідчена відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до змісту ст.14 Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачена можливість подачі заяви представником заявника на підставі оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що підтверджує його повноваження.

Згідно ст. 40 Закону України «Про нотаріат» до нотаріально посвідчених довіреностей прирівнюються довіреності осіб, які тримаються в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах, посвідчені начальниками таких установ чи слідчих ізоляторів.

У зв'язку з викладеним, суд зазначає, що позивач мав відповідні можливості своєчасно припинити свою підприємницьку діяльність.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДФС у Сумській області від 13.11.2018 № Ф-2031-50 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, сформована відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, а отже, є законною і обґрунтованою, а тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно ст. 139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, питання щодо повернення судових витрат у вигляді сплаченого судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько