Справа № 560/3673/18
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3673/18

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

02 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Шидловського В.Б. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року (рішення ухвалено суддею Блонським В.К. у м.Хмельницький, повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 26 вересня 2017 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 26 вересня 2017 року включно.

На бґрунтовання позовних вимог покликався на те, що він проходив військову службу в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2017 року №81 (по стройовій частині) старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира інженерно-технічної роти з озброєння групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 12 вересня 2017 року №134 з військової служби у запас за підпунктом "а" відповідно частини 6 статті 26 з урахуванням підпункту "ї" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням контракту). Відповідно до зазначеного наказу позивач з 26 вересня 2017 року вважається таким, що виключений зі списків особового складу військової частини, знятий з усіх видів забезпечення.

Позивач стверджує, що період служби нарахування та виплата грошового забезпечення проводилося відповідачем не в повному обсязі, зокрема, за період служби з 01.01.2016 року по день виключення зі списків особового складу частини індексація грошового забезпечення йому не виплачувалась.

Вказав, що звертався до військової частини з приводу врегулювання питання виплати індексації грошового забезпечення.

Відповідач листом від 19.10.2018 року повідомив йому, що протягом 2016-2017 років за фондом грошового забезпечення військової частини, затвердженим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення передбачено не було, а тому індексація за період з 01 січня 2016 року по 26 вересня 2017 року (момент звільнення з військової служби) йому не виплачувалась. Вважаючи дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 21.04.2016 року по 26.09.2017 року.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 21.04.2016 року по 26.09.2017 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог - суд відмовив.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що протягом 2016-2018 років за фондом грошового забезпечення військової частини, затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення не було передбачено. Виплата сум індексації грошового забезпечення у межах коштів військової частини, передбачених на виплату грошового забезпечення є неможливою. Апелянт вважає, що Порядок №1078 не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі роки. Крім того зазначає, що позивач про порушення свого права повинен був дізнатися в день звільнення - 29.06.2017 року, проте з позовом до суду позивач звернувся поза строками, встановленими ч. 2 ст.122 КАСУ.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника командира інженерно-технічної роти з озброєння групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 21.04.2016 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2017 року №81 (по стройовій частині) старший лейтенант ОСОБА_1 , заступник командира інженерно-технічної роти з озброєння групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільнений наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 12 вересня 2017 року №134 з військової служби у запас за підпунктом "а" відповідно частини 6 статті 26 з урахуванням підпункту "ї" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням контракту) та з 26 вересня 2017 року виключений зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення.

З наявних у матеріалах довідок від 11.06.2018 року №1142 та від 22.10.2018 року №3341 встановлено, що індексація грошового забезпечення виплачувалась ОСОБА_1 по грудень 2015 року включно, в подальшому, з 01.01.2016 року по 26.09.2017 року індексація позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Так, 26 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити розмір нарахованої та фактично виплаченої йому індексації грошового забезпечення по день звільнення зі служби, також просив повідомити про розмір не нарахованої та не виплаченої індексації грошового забезпечення по день звільнення з військової служби із зазначенням причин не проведення індексації.

Відповідач листом від 19.10.2018 року № 9372 повідомив позивача, що відповідно до п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а проведення індексації грошових доходів населення, у тому числі грошового забезпечення, здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Крім того, з 01.01.2016 року грошове забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України відповідно до протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року №3 було значно збільшено за рахунок збільшення розмірів їх преміювання. Протягом 2016-2018 років за фондом грошового забезпечення військової частини, затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення не були передбачені. Індексація за період з 01.01.2016 по день звільнення позивача з військової служби 26.09.2017 року не нараховувалась і не виплачувалась.

Вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації неправомірними, позивач звернувся до суду даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування індексації є обов`язковою складовою частиною грошового забезпечення і обов`язок щодо її нарахування для підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності виникає у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. Відсутність протягом 2016 - 2018 років фінансових ресурсів для виплати індексації не може розглядатись як підстава для невиплати індексації грошового забезпечення позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно приписів статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У відповідності до частин 2, 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Наявними в матеріалах справи довідками від 11.06.2018 року № 1142 та від 22.10.2018 року № 3341 підтверджується, що позивачу за період з 01.01.2016 року по 26.09.2017 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Вказаний факт відповідачем не заперечується. Разом з тим, обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач посилається на відсутність коштів, передбачених на виплату індексації грошового забезпечення.

Стосовно наявності у позивача права на проведення індексації його доходів, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону України №1282-ХІІ, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону України №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Положеннями статті 9 Закону України № 1282-ХІІ встановлено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік .

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Отже, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Однак, як вже зазначалося, позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 26.09.2017 року.

Щодо посилань відповідача на відсутність протягом 2016 - 2018 років фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, як підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивачу, колегія суддів зазначає таке.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а тому суд критично ставиться до таких доводів відповідача.

За таких обставин, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на статтю 5 Закону №1282-ХІІ, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, оскільки будь-яких застережень щодо нездійснення в зв`язку з цим індексації з 01.01.2016 вказана норма не містить.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 у справі № К/800/3206/16 (368/1047/15-а).

Позивач в період з 25.09.2001 року по 20.04.2016 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_3 ).

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 лютого 2016 року № 43 старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира інженерно-технічної роти з озброєння групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (військової частини - польова пошта НОМЕР_4 ).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.04.2016 року №85 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , техніка обслуги обслуговування авіаційного озброєння інженерно-авіаційної служби 1 авіаційної ескадрильї, призначено наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03 лютого 2016 року №43 на посаду заступника командира інженерно-технічної роти з озброєння групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (військової частини - польова пошта НОМЕР_4 ).

Починаючи з 21.04.2016 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відтак, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а тому дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення саме з 21.04.2016 року по 26.09.2017 року є протиправними.

Що ж стосується доводів скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки з військової служби його було звільнено 26.09.2017 року, а до суду останній звернувся 07.11.2018 року, то колегія суддів не приймає їх до уваги з огляду на таке.

Відповідач посилаючись на порушення позивачем строку на звернення до суду, обраховує початок перебігу такого строку з моменту звільнення позивача з військової служби. Водночас, матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач в момент звільнення з військової служби був обізнаний про порушення свого права на виплату індексації грошового забезпечення.

В силу приписів частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів не з моментом, коли права особи були порушені, а з моментом, коли особи дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

У позовній заяві Позивач зазначає, що про порушення свого права на виплату індексації грошового забезпечення дізнався 29.10.2018 року, тобто з моменту отримання відповіді відповідача №9372 від 19.10.2018 року на заяву позивача від 26.09.2018 року.

Оскільки доказів протилежного відповідачем до суду не надано та враховуючи дату звернення позивача до суду (08 листопада 2018 року), правильним є висновок суду першої стосовно того, що приписи статті 122 КАС України щодо строку звернення до адміністративного суду позивачем порушені не були.

Колегія суддів також вважає правильним посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 зі змісту якого слідує, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Оскільки судом першої інстанції правильно застосовано аналогію закону, і поняття грошового забезпечення в даній справі є аналогічним поняттю заробітної плати, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не пропущено строку звернення до суду з адміністративним позовом.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції, щодо того, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Військову частину обов`язку НОМЕР_1 провести нарахування і виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 21.04.2016 року по дату фактичного виключення зі списків особового складу, тобто по 26.09.2017 року.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 квітня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Шидловський В.Б. Франовська К.С.