Справа № 826/17750/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 березня 2019 року № 826/17750/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проМіністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України визнання протиправним та скасування наказу,

за участю:

позивача - ОСОБА_1;

від відповідача - Єфремова А.Ю.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.10.2018 № 348 К/ОС "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуваний наказ суперечить вимогам чинного законодавства та порушує порушує права позивача. Стверджує, що відповідачем порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень, описова частина наказу не містить визначення, який саме дисциплінарний проступок вчинено позивачем; не зазначено, що позивач винна у вчиненні дисциплінарного проступку; було застосовано неналежне стягнення. Зазначає, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності стало те, що 19.04.2018 позивач начебто була відсутня на робочому місці, оскільки приймала участь в Експертній комісії оцінки діяльності Інституту газу НАН України без відповідного дозволу (доручення), що свідчить про вчинення останньою дій, що могли бути вчинені лише за наявності відповідного дозволу (наказу, розпорядження). Вказані діяння в спірному наказі інкримінується як перевищення службових повноважень, що не містить складу злочину або адміністративного правопорушення. Спростовуючи наведені доводи, позивач зазначає, що о 09:00 19.04.2018 остання була на робочому місці, що підтверджується записами у відповідному журналі. Крім того, акт про її відсутність на робочому місці 19.04.2018 відповідачем не складався, пояснення про причини відсутності від неї не вимагались. Пояснила, що участь у роботі Експертної комісії оцінки діяльності Інституту газу НАН України була обумовлена листом вказаного інституту, який був розписаний заступником директора Департаменту Токаренко В.В. на ім'я позивача - для врахування в роботі. Таким чином, вважає, що дії позивача не підпадають під визначення дисциплінарного проступку. Звертає увагу, що подання Дисциплінарної комісії датовано 03.08.2018, поряд з цим оскаржуваний наказ прийнято лише 16.10.2018, тобто, з порушенням встановленого статтею 69 Закону України "Про державну службу" строку.

Ухвалою суду від 27.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 826/17750/18 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 15.01.2019.

19.12.2018 представником відповідача Пасемко О.Л. подано до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що підставою для ініціювання службового розслідування стосовно ОСОБА_1 стало те, що 19.04.2018 остання самовільно, без доручення керівника - заступника директора Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики Мінрегіону Токаренко В.В. в робочий час перебувала в Інституті газу НАН України, тим самим вчинивши дисциплінарний проступок. За результатами розгляду дисциплінарної справи, Дисциплінарною комісією у висновку від 03.08.2018 в порядку пункту 12 частини другої статті 73 Закону України "Про державну службу" була встановлена наявність у діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, а саме: перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення, під яким слід розуміти вчинення державним службовцем таких вчинків (в тому числі прийняття рішення, віддання наказу, розпорядження чи доручення), які виходять за межі наданих йому повноважень.

У підготовчому судовому засіданні 15.01.2019 оголошено перерву до 05.02.2019.

04.02.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому остання просить суд задовольнити позов. Пояснила, що питання про включення позивача до складу експертної комісії вирішувалось ще в 2017 році, а саме: 02.08.2017 Інститутом було направлено до відповідача лист про включення ОСОБА_1 до складу комісії. Вказаний лист було розписано на позивача. Потім був затверджений План-графік оцінювання наукових установ НАН України у 2018 році, в тому числі Інституту газу на період 16-20.04.2018, відповідно до Розпорядження Президії від 01.12.2017 № 658. Таким чином, в квітні 2018 року питання участі позивача мало завершальну стадію. У даному випадку, під час прийняття наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності не було враховано всіх обставин справи, а також той факт, що під час участі в роботі комісії позивач не йшла в розріз з роботою Мінрегіону, а приймала участь не як представник Мінрегіону, а як експерт - фахівець з достатнім стажем в галузі теплоенергетики.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 05.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання на 27.02.2019.

27.02.2019 адміністративну справу № 826/17750/18 знято з розгляду у зв'язку з перебуванням судді Катющенка В.П. на лікарняному, судовий розгляд справи було призначено на 19.03.2019.

Позивач у судовому засіданні 19.03.2019 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.03.2019 заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 19.03.2019 в якості свідка був допитаний ОСОБА_6 - вчений секретар Інституту газу НАН України, який пояснив, що до складу комісії необхідно були включити експерта в комунальній енергетиці. Зазначив, що Інститутом було скеровано до Мінрегіону лист, Президією Академії наук України було затверджено склад комісії, до якої увійшла й позивач, Міністерству про зазначену інформацію було відомо.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 19.03.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та покази свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Мінрегіону від 20.11.2014 № 525К/ОС призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу комунальної теплоенергетики управління інженерних систем Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики (том 1 а.с. 124).

Відповідно до наказу Мінрегіону від 08.06.2015 № 224К/ОС ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника відділу моніторингу експлуатації та утримання житлового фонду управління житлової політики Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики (том 1 а.с. 125).

Наказом Мінрегіону від 18.09.2015 № 376К/ОС переведено ОСОБА_1 на посаду заступника начальника управління інженерних систем - начальника відділу комунальної теплоенергетики Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики (том 1 а.с. 126).

16.10.2018 Мінрегіоном прийнято наказ № 348К/ОС, яким на підставі статей 64, 65, 66, 68, 77 Закону України "Про державну службу", пункту 8 частини четвертої статті 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", оголошено догану заступнику начальника управління інженерних - начальнику відділу комунальної теплоенергетики Департаменту систем забезпечення та житлової політики Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_1 (том 1 а.с. 19-21).

Не погодившись з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 8 Закону України від 10.12.2015 N 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон N 889-VIII) передбачено, що державний службовець зобов'язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; з повагою ставитися до державних символів України; обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов'язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Частинами першою, другою статті 9 Закону N 889-VIII визначено, що державний службовець під час виконання посадових обов'язків діє у межах повноважень, визначених законом, і підпорядковується своєму безпосередньому керівнику або особі, яка виконує його обов'язки.

Державний службовець зобов'язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Статтею 61 Закону N 889-VIII передбачено, що службова дисципліна забезпечується шляхом:

1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку;

2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов'язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України;

3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців;

4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Відповідно до статті 62 Закону N 889-VIII державний службовець зобов'язаний виконувати обов'язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:

1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;

2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;

3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов'язки.

Згідно з положеннями статті 64 Закону N 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Частинами першою, другою статті 65 Закону N 889-VIII визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону N 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Частиною першою статті 68 Закону N 889-VIII встановлено, що дисциплінарні провадження ініціюються суб'єктом призначення.

Згідно з пунктом 2 частини другої вказаної статті Закону N 889-VIII дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб'єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб'єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до частини першої статті 69 Закону N 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Частиною четвертою вказаної статті Закону N 889-VIII склад дисциплінарної комісії у державному органі затверджується наказом (розпорядженням) керівника державної служби. До складу дисциплінарної комісії у державному органі включаються в однаковій кількості:

представники керівника державної служби, визначені ним одноосібно із числа державних службовців цього державного органу;

представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу.

До складу дисциплінарної комісії можуть включатися експерти або інші представники громадських об'єднань, утворених відповідно до Закону України "Про громадські об'єднання", за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

До складу дисциплінарної комісії повинна бути включена щонайменше одна особа, яка має юридичну освіту не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом.

З матеріалів справи вбачається, що притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності передувало службове розслідування.

Так, наказом Мінрегіону від 16.01.2017 № 12К/ОС утворено дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В" апарату Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та затверджено її склад (том 1 а.с. 127, 128).

Наказом Мінрегіону від 16.03.2017 № 74К/ОС внесено зміни до складу дисциплінарної комісії, утвореної наказом Мінрегіону від 16.01.2017 № 12К/ОС (том 1 а.с. 129, 130).

Відповідно до наказу Мінрегіону від 10.07.2018 № 206К/ОС ініційовано дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1, заступника начальника управління інженерних - начальнику відділу комунальної теплоенергетики Департаменту систем забезпечення та житлової політики, щодо обставин, наведених у доповідній записці начальника Управління (служби) управління персоналом Гнутової І.О. від 10.07.2018 № 9/23-359-18 (том 2 а.с. 1).

За результатами розгляду дисциплінарної справи, 03.08.2018 Дисциплінарною комісією складено висновок, яким встановлено наявність у діях заступника начальника управління інженерних - начальнику відділу комунальної теплоенергетики Департаменту систем забезпечення та житлової політики ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону N 889-VIII з умисною формою вини та наявність підстав для її притягнення до дисциплінарної відповідальності (том 2 а.с. 226-238).

03.08.2018 Дисциплінарною комісією внесено Державному секретарю Мінрегіону поданням щодо застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 66 Закону N 889-VIII, а саме: оголосити догану (том 2 а.с. 237-242).

16.10.2018 Державним секретарем Мінрегіону прийнято наказ № 348К/ОС "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1" (том 2 а.с. 260-262).

Відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 69 Закону N 889-VIII результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Частиною третьою статті 73 Закону N 889-VIII встановлено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Згідно з частиною першою статті 77 Закону N 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення.

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що оскільки дисциплінарні провадження ініціюються суб'єктом призначення, на останнього покладається обов'язок своєчасного прийняття рішення за результатами такого проведення, а також контролю щодо його проведення.

Поряд з цим, відповідач при прийнятті спірного наказу порушив строки реалізації дисциплінарного стягнення та прийняв спірний наказ через 3 місяця 13 днів.

Наведені обставини є самостійною підставою для скасування спірного наказу, позаяк останній прийнято з порушенням строків, встановлених Законом N 889-VIII.

Щодо доводів відповідача про наявність у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, який полягає у перевищенні останньою службових повноважень, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 67 Закону N 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Дисциплінарною комісією установлено, що ОСОБА_8 самовільно, без доручення керівника - заступника директора Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики Мінрегіону Токаренко В.В. в робочий час перебувала в Інституті газу НАН України.

Поряд з цим, на думку суду, відповідач помилково ототожнює поняття відсутності на робочому місці з перевищенням службових повноважень.

Насамперед, суд звертає увагу на те, що Дисциплінарною комісією взагалі не досліджено питання, у якому статусі позивач перебувала в Інституті газу НАН України: як представник Мінрегіону чи як спеціаліст певної галузі.

Дійсно, матеріалами справи підтверджено, що 17.04.2018 до Мінрегіону надійшов лист за підписом директора Інституту газу НАН України з проханням надати дозвіл на участь ОСОБА_1 в роботі комісії протягом робочого дня 19.04.2018 (том 1 а.с. 55).

Відповідачем не надано суду жодного доказу про те, що останній не надав запитуваного дозволу.

Вказаний лист був розписаний на ОСОБА_1 з резолюцією «До роботи».

Встановлені обставини свідчать про безпосередню обізнаність як суб'єкта призначення, так і безпосереднього керівника позивача про участь останньої у складі Експертної комісії, поряд з цим, заперечень на таку участь жодним з вказаних осіб висловлено не було.

Встановлені обставини свідчать про відсутність у діях позивача умислу та, відповідно, складу дисциплінарного порушення.

У частині посилань відповідача на ту обставину, що згідно пояснень головного спеціаліста Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики Мінрегіону Подобєд Ю.В., що остання телефонувала в Інститут газу Національної академії наук України з приводу дійсності листа вказаного Інституту від 16.02.2018 вих. № 97/01.02-134 про участь позивача в роботі комісії, який надійшов до Мінрегіону 17.04.2018, та розмовляла з науковим секретарем вказаного Інституту ОСОБА_6 й останній їй повідомив про недійсність вказаного листа, й наведені обставини знайшли відображення у висновку дисциплінарної комісії та у поданні про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, суд зазначає, що такі обставини спростовані допитаним у судовому засіданні свідком ОСОБА_6, який категорично заперечив взагалі факт будь-якої телефонної розмови з жодним працівником Міністерства.

Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) № 37801/97 від 01.07.2003, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватись виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає необґрунтованим висновок відповідача та відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 9, ідентифікаційний код 37471928) від 16.10.2018 № 348 К/ОС "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1".

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко