Справа № П/811/3565/14
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №П/811/3565/14

адміністративне провадження №К/9901/5506/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 (суддя Жук Р.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 (головуючий суддя Чабаненко С.В., судді: Іванов С.М., Шлай А.В.) у справі №П/811/3565/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» звернулося до адміністративного суду з позовом до Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.09.2014 № та №.

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 17.11.2014 вийшовши за межі позовних вимог позов задовольнив. Визнав протиправними дії відповідача по проведенню камеральної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ», за результатами якої складено акт від 28.08.2014 №371/2200/38066068 «Про неможливість проведення виїзної перевірки суб'єкта господарювання Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період діяльності липень 2013 року, квітень, травень 2014 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ювентус-груп», за січень, лютий 2013 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройбуд 2012», за квітень, травень, червень 2013 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілана плюс», за вересень, жовтень, листопад 2013 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вайт Груп», за лютий 2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніка Трейдінг», за лютий 2014 року, за квітень 2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аполло ЛТД» та подальшої реалізації (використання) придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) та податку на прибуток за 2013 рік. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 16.09.2014 № та №.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний адміністративний суд, дійшли висновку про правомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами з огляду на те, що факт вчинення спірних господарських операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Висновок податкового органу щодо штучності формування позивачем показників податкової звітності спростовано судами в процесі розгляду справи. При цьому, з метою повного захисту порушеного права, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними дії податкового органу по проведенню перевірки.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Світловодська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області звернулася з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі №П/811/3565/14, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), частини п'ятої статті 203, частини першої та другої статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України.

Доводи Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області зводяться до того, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало причиною скасування правомірно прийнятих податкових повідомлень-рішень. Зокрема, відповідач посилається на безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатом взаємовідносин з контрагентами з огляду на нікчемність укладених правочинів та безтоварний характер господарських операцій. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач посилається на акти про неможливість проведення зустрічної звірки вказаних суб'єктів господарювання, якими встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів та послуг; відсутність реального здійснення поставок товарів та послуг позивачу від вказаних контрагентів, що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правових наслідків з метою ухилення від сплати податків. Також відповідач зазначає про виявлені розбіжності в системі співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань по контрагентах позивача та неможливість простежити ланцюг постачання товарно-матеріальних цінностей. Таким чином, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності прийняття податкових повідомлень-рішень з огляду на непідтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами. При цьому доводи викладені в касаційній скарзі є аналогічними до тих, про які було зазначено податковим органом під час апеляційного розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» не скористалося своїм правом та не надало заперечення на касаційну скаргу відвідача, що не перешкоджає її розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.08.2015 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області у справі №П/811/3565/14.

З 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв'язку з чим відповідно до пункту 7 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №П/811/3565/14 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ Перехідних положень цього кодексу.

Верховний Суд ухвалою від 29.03.2019 прийняв до свого провадження матеріали адміністративної справи №П/811/3565/14, визнав за можливе проведення попереднього розгляду та призначив попередній розгляд вказаної справи на 02.04.2019.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.08.2014 посадовими особами Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області було прийнято наказ №543 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період діяльності за липень 2013 року, квітень, травень 2014 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВЕНТУС ГРУП», за січень, лютий 2013 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройбуд 2», за квітень, травень, червень 2013 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілана плюс», за вересень, жовтень, листопад 2013 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вайт Груп», за лютий 2014 року по взаємовідносинах Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікс Трейдінг» за лютий 2014 року, за квітень 2014 року взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аполло ЛТД» та подальшої реалізації (використання) придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) та податку на прибуток за 2013 рік. На підставі зазначеного наказу відповідачем виписано направлення посадовим особам органу податкової служби на проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача від 20.08.2014 №000719, №000720, №000721.

Посадовими особами податкового органу 20.08.2014 здійснено вихід за адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» та встановлено, що за адресою: 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Приморська, 14/12 підприємство не знаходиться. З огляду на відсутність позивача за місцем реєстрації, контролюючим органом складено акт від 20.08.2014 №53/2200/38066068 про невстановлення за місцем знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ».

Одночасно, податковим органом складено акт від 28.08.2014 №371/2200/38066068 про неможливість проведення позапланової виїзної перевірки суб'єкта господарювання Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період діяльності за липень 2013 року, квітень, травень 2014 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВЕНТУС ГРУП», за січень, лютий 2013 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройбуд 2», за квітень, травень, червень 2013 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілана плюс», за вересень, жовтень, листопад 2013 року по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вайт Груп», за лютий 2014 року по взаємовідносинах Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікс Трейдінг» за лютий 2014 року, за квітень 2014 року взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Аполло ЛТД» та подальшої реалізації (використання) придбаних товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) та податку на прибуток за 2013 рік, в якому зафіксовано висновки про відсутність факту реального здійснення операцій позивача з його контрагентами. При цьому, в акті зазначено, що у зв'язку з тим, що направлення від 20.08.2014 №000719, №000720, №000721 та наказ №543 від 20.08.2014 не вручено посадовим особам позивача, перевірку розпочати не виявилося можливим. Таким чином, під час здійснення заходів з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» відповідачем фактично вчинено дії по проведенню камеральної перевірки позивача, за результатами яких складено акт «Про неможливість проведення позапланової виїзної перевірки суб'єкта господарювання».

Судами також встановлено, що вказаною перевіркою з питань правомірності нарахування, правильності обчислення податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2013 по 31.05.2014 відповідачем встановлено порушення позивачем частини п'ятої статті 203, частини першої ста другої статті 2015, статті 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання позивачем вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на настання реальних правових наслідків, що обумовленні ними по правочинах, здійснених позивачем при придбанні та продажу товарів та послуг; відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів та послуг за період з 01.01.2013 по 31.05.2014; пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 228600,00грн.; пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 266788,00грн.

На підставі висновків викладених у вказаному акті від 28.08.2014 №371/2200/38066068 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.09.2014 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 400182,00грн., в тому числі 266788,00грн. за основним платежем та 133394,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 342900,00грн., у тому числі 228600,00грн. за основним платежем та 114300,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за взаємовідносинами з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВЕНТУС ГРУП», Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройбуд 2», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілана плюс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Вайт Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікс Трейдінг», Товариством з обмеженою відповідальністю «Аполло ЛТД» з огляду на відсутність реального здійснення господарських операцій. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач посилається на акти про неможливість проведення зустрічної звірки вказаних суб'єктів господарювання, якими встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів та послуг; відсутність реального здійснення поставок товарів та послуг позивачу від вказаних контрагентів, що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правових наслідків з метою ухилення від сплати податків. Також відповідач зазначає про виявлені розбіжності в системі співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань по контрагентах позивача та неможливість простежити ланцюг постачання товарно-матеріальних цінностей. На думку відповідача, метою проведення фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством позивача незаконної податкової вигоди.

Враховуючи положення частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України перегляду у даній справі підлягають судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги заявника на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, у власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮВЕНТУС ГРУП», Товариством з обмеженою відповідальністю «Стройбуд 2», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілана плюс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Вайт Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Аполло ЛТД» було укладено ряд договорів поставки товару (шрот соняшниковий, олія соєва, жми соєвий, олія соняшникова нерафінована, фуз гідратаційний, дизельне пальне) та з Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікс Трейдінг» договір про надання послуг по перевезенню вантажу (олія соняшникова нерафінована). Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договорами, видатковими та податковими накладними, рахунками-фактури, актами приймання-передачі товару, товарно-транспортними накладними, які підтверджують фактичне транспортування придбаного товару, відомостями на відпуск дизельного пального, актами звірки взаємних розрахунків, рахунками на оплату, актом виконаних робіт, копії яких наявні в матеріалах адміністративної справи. Оплату за придбаний товар було проведено між сторонами в безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками по рахунках позивача.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що твар та послуги придбані у вказаних контрагентів було використано позивачем в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ».

Первинні і розрахункові документи, які було досліджено в процесі розгляду справи, за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

До того ж, на момент вчинення спірних операцій контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також, відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження недобросовісності Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» або можливої фіктивності його безпосередніх постачальників, як-от: пояснень посадових осіб щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб'єктів господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об'єктивних доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги посилання органу доходів і зборів на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, знаходження за місцем реєстрації, наявності/відсутності основних фондів, чи фактичної сплати контрагентами податку до бюджету по всьому ланцюгу товарообігу.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання ним передбаченої законом податкової вигоди.

Виключно за умови підтвердження реального характеру здійснених операцій, як у розглядуваній справі, платник не несе відповідальності за порушення допущені його постачальниками, якщо не буде доведено безпосередню участь платника у зловживанні та штучному формуванні показників податкового обліку.

Натомість, податковою інспекцією не наведено доводів щодо наявності в діях Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ОЛІЯ» ознак неправомірних дій.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов'язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені Світловодською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо протиправності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 16.09.2014 № та №.

Оскільки, за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі №П/811/3565/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду