Справа № 620/4059/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4059/18 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі № 825/1665/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2018, визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про виплату матеріальної допомоги від 06.09.2016 (а.с. 9-10, 11-12).

Відповідно до доводів позивача, станом на 12.12.2018 вищевказаний рапорт відповідачем не розглянутий, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в/ч НОМЕР_1 виконано вимоги рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі № 825/1665/18 та розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 06.09.2016 по суті, що свідчить про відсутність порушених прав позивача зі сторони командування в/ч НОМЕР_1 , у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскільки рапорт про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік не розглянуто та не підписано командиром військової частини НОМЕР_1 належним чином, то наявні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Військовослужбовцям у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань визначені постановою Кабінету Міністрів України № 1294 та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 (далі Інструкція 260).

Згідно пункту 33.1 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги (пункт 33.2 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260).

Пунктом 33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції № 260 визначено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

З аналізу викладених норм слідує, що військовослужбовець має право на отримання матеріальної допомоги лише на підставі наказу командира військової частини за наявності відповідного фонду грошового забезпечення та у розмірі визначеному командиром.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі № 825/1665/18 відповідачем видано наказ від 25.10.2018 № 1108, пунктом 2 якого помічнику командира ВЧ НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби наказано розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату матеріальної допомоги від 06.09.2016 (а.с. 22-23).

При цьому, як вірно було встановлено судом першої інстанції, на виконання вищевказаного рішення суду та наказу командування, уповноваженою особою розглянуто рапорт позивача від 06.09.2016 та прийнято рішення про відмову у виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, що підтверджується довідкою від 04.02.2019 № 292 (а.с. 38). Про прийняте рішення позивача було повідомлено.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази та фактичні обставини справи свідчать про те, що ВЧ НОМЕР_1 виконано вимоги рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі № 825/1665/18 та розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 06.09.2016 по суті, що свідчить про відсутність порушених прав позивача зі сторони командування в/ч НОМЕР_1 .

Доводи апелянта про те, що рапорт про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік не розглянуто та не підписано командиром в/ч НОМЕР_1 належним чином не беруться колегією суддів до уваги, оскільки вони не спростовують самого факту виконання командуванням в/ч НОМЕР_1 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі № 825/1665/18 та розгляду рапорту ОСОБА_1 від 06.09.2016 по суті.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача, що він, звернувшись з даним позовом про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, обрав невірний (неефективний) спосіб захисту, оскільки йому необхідно було оскаржувати відповідне рішення (викладене в довідці від 04.02.2019 № 292) про відмову у виплаті йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про порушення конституційних прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 04.04.2019.

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: