Справа № 440/4445/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 р. Справа № 440/4445/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер'єр Плюс С" на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий-суддя І інстанції Бойко С.С.) від 14.01.2019 року (повний текст ухвали складено 14.01.2019 року) по справі № 440/4445/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер'єр Плюс С"

до Головне управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер'єр Плюс С", звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення від 04.05.2018 №679661/41720073 та зобов'язання зареєструвати податкову накладну від 11.12.2017 №337 складену ТОВ "Інтер'єр Плюс С".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної ухвали з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про пропуск позивачем встановленого строку звернення до суду.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги

На підставі положень ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач 13.12.2018 року звернувся до суду із даним позовом. 11.05.2018 року позивачем в адміністративному порядку подано скарги до ДФС України на рішення Комісії ГУ ДФС у Полтавській області від 04.05.2018 №679661/41720073. За результатами адміністративного оскарження, рішеннями Комісії з питань розгляду скарг Державної фіскальної служби України від 21.05.2018 №№ 5694/41720073/2 вказану скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване рішення ДФС без змін.

Повертаючи позивачу адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки при застосуванні процедури адміністративного оскарження (досудового порядку врегулювання спору), застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 122 КАС України, якою передбачено строк звернення до суду, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, який в даному випадку позивачем дотримано не було.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів регулюється статтею 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При цьому, статтею 102 ПК України передбачено строк давності тривалістю 1095 днів.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України, у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, у податкових спорах застосовуються положення пункту 56.18 статті 56 ПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що приписи ст. 56 ПК України є положеннями, які регулюють питання застосування строків звернення до адміністративного суду з позовами про визнання протиправним та скасування рішень ДФС, в тому числі й рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, з огляду на положення ст. 102 ПК України, а такий строк становить 1095 днів з дня отримання відповідного оскаржуваного рішення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку вказавши на пропуск позивачем передбаченого частиною 4 статті 122 КАС України тримісячного строку на оскарження рішень комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

Висновки суду першої інстанції про те, що протягом 1095 днів можливе оскарження лише податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання є помилковим, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» №657-VII від 24.10.2013, внесені зміни до ПК України, зокрема в абзаці першому п. 56.18 ст. 56 слова «про нарахування грошового зобов'язання» виключено.

З огляду на наведене, у редакції після внесення змін п. 56.18 ст.56 ПК України, що діє з 01.01.2014, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення, а не лише рішення про нарахування грошових зобов'язань.

У пунктах 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, у абзаці 7 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012, Суд зазначав, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. Fгаnсе» Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

На підставі вищевикладеного, висновки суду першої інстанції про повернення адміністративного позову є помилковими.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року по справі № 440/4445/18 прийнята з порушенням вимог процесуального права, а тому відповідно до вимог ч.3 ст.312 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової, про передачу справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер'єр Плюс С" задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року по справі №440/4445/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер'єр Плюс С" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії передати на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал