Справа № 320/652/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Київ № 320/652/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області

про про визнаня дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області, в якому просить суд:

- визнати дії Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах неправомірними;

- зобов'язати Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Київської області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію як матері інваліда з дитинства починаючи з дати звернення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є матір'ю ОСОБА_2, який визнаний інвалідом з дитинства у віці 9 років, вона має достатній трудовий стаж (не менше 15 років) та заяву про призначення їй пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, із зниженням пенсійного віку було подано з усіма необхідними документи у віці 50-ти років.

Проте відповідачем було прийнято рішення про відмову в призначенні даного виду пенсії від 26.11.2018 № 4986 у зв'язку з відсутністю медичного підтвердження наявності показань для визнання ОСОБА_2 інвалідом з дитинства до досягнення 6 років. Позивач вважає, що такі висновки відповідача є неправомірними та порушують її законні права.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 відкрито провадження в адміністративній справі; судом постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; запропоновано відповідачеві подати до суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідач позову не визнав, надіслав до суду відзив в якому зазначив, що згідно наданих позивачем документів було встановлено, що син позивача вперше був визнаний інвалідом з дитинства тільки 13.09.2002 у віці 9 років, але відповідно до нормативно - правових актів, які регулюють порядок призначення відповідного виду пенсії за віком, необхідною умовою для отримання даного виду пенсії є саме встановлення інвалідності до досягнення 6 річного віку або підтвердження наявності медичних показань для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку. З огляду на зазначене, син позивача не може вважатися інвалідом з дитинства до досягнення ним шестирічного віку та відповідно позивач не відноситься до категорії осіб, які виховали дитину інваліда до шестирічного віку.

02.04.2019 до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що законодавством відокремлено два поняття: дитина-інвалід та інвалід з дитинства. В даному випадку сина позивача визнано саме інвалідом з дитинства у віці до 16 років у зв'язку з чим посилання відповідача на необхідність надання доказів визнання ОСОБА_2 інвалідом до досягнення 6 років є незаконними.

Відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (серія паспорту НОМЕР_2) є матір'ю ОСОБА_2 (серія паспорту НОМЕР_3), ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.10.1992, запис № 2152 (а.с. 10) та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 09.01.1991 (а.с. 14).

Медичним висновком від 13.09.2002 № 97 про дитину - інваліда віком до 16 років встановлено у ОСОБА_2 захворіння (патологічний стан) «КОД С 69-72 по МК XX нижній парапарез зі стійкими руховими порушеннями внаслідок пухлини спинного мозку».

Експертним висновком Київської обласної дитячої спеціалізованої ЛКК по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС від 23.04.2003 № 641 встановлено про наявність у ОСОБА_2 захворювання, основний діагноз: злоякісна інтрамедулярна пухлина спинного мозку, оперована. Нижній в'ялий параперез, стійкі рухові порушення пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с. 18).

Відповідно до відомостей Корінця медичного заключення обласної дитячої спец. ЛКК № 38 на дитину, ставшу інвалідом з дитинства внаслідок аварії на ЧАЕС у віці до 16 років від 07.05.2003 висновок про захворювання ОСОБА_2 підтверджено (а.с 17).

03.08.2007 року ОСОБА_2 видано медичний висновок № 141 яким встановлено, що він є інвалідом з дитинства в результаті Чорнобильської катастрофи у віці до 18 років з діагнозом: С 72 пухлина спинного мозку С5-Тh4 (оперована). Синдром нижнього спастичного парапарезу (стійко виражені рухові порушення) (а.с. 19).

Відповідно до відомостей Корінця медичного заключення обласної дитячої спец. ЛКК № 81 на дитину, ставшу інвалідом з дитинства внаслідок аварії на ЧАЕС у віці до 18 років від 25.10.2007 висновок про захворювання ОСОБА_2 підтверджено (а.с. 20).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 11.10.2010 № 354923 ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності з 01.10.2010, причини інвалідності - інвалідність з дитинства (а.с. 22).

Згідно довідки до акта МСЕК від 30.11.2019 № 333746 було здійснено повторний огляд ОСОБА_2 та встановлено першу групу інвалідності з 30.11.2010 довічно, причина інвалідності: інвалідність з дитинства захворювання зв'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 23).

08.12.2010 ОСОБА_2 видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, серії НОМЕР_4.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК № 0395574 від 04.07.2011 було здійснено повторний огляд ОСОБА_2 та встановлено першу групу інвалідності підгрупи "А" довічно, де причиною інвалідності є: інвалідність з дитинства захворювання зв'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

27.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства (а.с. 45).

Рішенням Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області від 26.11.2018 № 4986 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства, відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутні підстави для встановлення інвалідності ОСОБА_2 до шестирічного віку згідно медичних документів.

Не погоджуючись з правомірністю рішення відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно частини 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п'ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

В преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 17 Закону № 1788-XII встановлено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

При призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть (пункт 2.17 Порядку).

Згідно пункту 2.18 Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, чинним законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда. При цьому, в разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку. Отже, необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії передбачено для тих інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

В даному випадку син позивача був визнаний інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку, а саме у віці 9 років. За вказаних обставин, відмова відповідача у призначенні пенсії з мотивів ненадання висновку лікарсько-консультаційної комісії є необґрунтованою.

Отже, враховуючи, що позивачем разом з заявами про призначення пенсії було надано висновок яким підтверджується, що інвалідність її сина настала до виповнення вісімнадцятирічного віку, та з урахуванням подання позивачем всіх інших документів, передбачених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, в тому числі при наявності достатнього страхового стажу позивача для призначення пенсії, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачеві у призначенні їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства діяв не на підставі норм чинного законодавства.

Доводи відповідача, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку з посиланням на постанову Верховного Суду України від 02.12.2014 (справа № 21-321а14) спростовуються позицією Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 501/2838/16-а.

Суд зазначає, що відповідно частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Однією із позовних вимог позивача є визнання дій Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах неправомірними.

Таким чином, суд дійшов висновку проте, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього вбачається, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на викладене, суд, вважає що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, шляхом визнання протиправною відмову Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком як матері інваліда з дитинства та скасувати Рішення Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області від 26.11.2018 № 4986, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства.

При цьому, заперечення відповідача, що син позивача вперше був визнаний інвалідом з дитинства у 9 річному віці, через що він не може вважатися інвалідом з дитинства до досягнення ним шестирічного віку та відповідно позивач не відноситься до категорії осіб, які виховали дитину-інваліда до шестирічного віку, не підтверджується жодними належними доказами та не знаходить свого підтвердження в чинному законодавстві.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи, визнання судом відмови відповідача протиправною, суд важає, що позовна вимога про зобов'язання Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію як матері інваліда з дитинства починаючи з дати звернення підлягає задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На думку суду, відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності Рішення Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області від 26.11.2018 № 4986 у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області (; місце реєстрації: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 2) у призначенні ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства.

3. Скасувати Рішення Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області (; місце реєстрації: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 2) від 26.11.2018 № 4986, яким ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства.

4. Зобов'язати Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Київської області (; місце реєстрації: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 2) призначити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію як матері інваліда з дитинства починаючи з дати звернення.

5. Стягнути з Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київської області (; місце реєстрації: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1; місце реєстрації: АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

6. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.