Справа № 1440/2397/18
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 квітня 2019 року

Київ

справа №1440/2397/18

адміністративне провадження №К/9901/7844/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу П'ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі №1440/2397/18 за позовом ОСОБА_2 до Головне управління ДФС в Миколаївській області про скасування вимоги,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачем подано до суду апеляційну скаргу без сплати судового збору.

Проте, апеляційне провадження судом апеляційної інстанції не було розпочато та ухвалою від 25.02.2019 позивачу було повернуто його апеляційну скаргу з підстав не виконання вимог раніше постановленої цим судом ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, через несплату судового збору в сумі 1057,20 грн. При цьому, зазначеною ухвалою апеляційного суду від 25.02.2019 відмовлено позивачу у задоволенні його заяви про звільнення від сплати судового збору, з огляду на розмір судового збору та його діяльності як приватного підприємця.

Вважаючи, що ухвала суду апеляційної інстанцій про повернення апеляційної скарги прийнята з порушенням норм процесуального права, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить її скасувати.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою, Суд приходить до висновку про її необґрунтованість, оскільки, у даному випадку, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У відповідності до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги додаються документ про сплату судового збору.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі та не заперечується позивачем у касаційній скарзі, він, під час подачі апеляційної скарги не подавав документу про сплату судового збору.

З огляду на такі обставини, суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу позивача без руху, чим виконав приписи частини другої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Не отримавши від позивача запитуваного ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху документу про сплату судового збору, суд апеляційної інстанції постановив ухвалу, якою повернув таку апеляційну скаргу позивачу. При цьому, під час прийняття такого рішення, судом було розглянуто та вирішено подану позивачем заяву про звільнення від сплати судового збору.

Надаючи оцінку вказаним діям суду апеляційної інстанції, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність процесуальних порушень під час постановлення спірної ухвали від 25.02.2019 про повернення апеляційної скарги позивача.

Такі висновки зумовлені тим, що суд апеляційної інстанції своєчасно виявив відсутність документу про сплату судового збору, здійснивши його правильний обрахунок, виходячи із змісту заявленого позову та суми оскаржуваного рішення відповідача, що стало підставою для постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, в якій запропоновано позивачу надати такий документ. Не отримавши відповідного документу, суд апеляційної інстанції постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги позивачу.

При цьому Верховний Суд зауважує, що суд апеляційної інстанції не допустив порушення процесуальних строків, які ним були надані задля можливості усунення позивачем недоліків, визначених в ухвали про залишення апеляційної скарги без рух. Зокрема, ухвала, якою апеляційна скарга позивача була залишена без руху постановлена 21.01.2019. Строк для її виконання, визначений судом, - 10 днів з моменту її отримання. Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги постановлена судом, - 25.02.2019, і тільки після надходження від позивача заяви про звільнення від спати судового збору, яка подана на усунення недоліків названої ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Крім того, Верховний Суд вважає неспроможними доводи позивача у касаційній скарзі про ненадання оцінки судом його заяви про звільнення від сплати судового збору, з огляду на те, що за змістом оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції така заява була вирішена. Висновки які покладені для відмови у її задоволення є, на думку Верховного Суду, обґрунтованими, і повністю відповідають позиції Верховного Суду, напрацьованій у подібних правовідносинах, яка вказує на обов'язок сторони сплачувати судовий збір за звернення до адміністративних судів.

Варто зазначити, що можливість суду прийняти рішення про звільнення сторони процесу від сплати судового збору має бути підтверджено належними доказами і є виключним правом суду, що відповідає змісту статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із частиною першою якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З огляду на наведене, у суду апеляційної інстанції не було обов'язку задовольняти подану позивачем заяву про звільнення його від сплати судового збору для оскарження рішення суду першої інстанції, так як по-перше така подана на виконання вимог ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху, а по-друге мотиви, які покладені в її основу (що вказує позивач у касаційній скарзі) не свідчать про факт відсутності коштів у позивача для сплати судового збору.

Світлокопія податкової декларації за 2018 рік не може слугувати підставлю для висновку про відсутність коштів у позивача для сплати судового збору, так як в ній вказано лише самостійно визначений позивачем обсяг доходу як фізичною особою підприємцем за рік. Будь-яких підтверджуючих документів щодо отримання саме такого розміру доходу, як і свідчень про не отримання інших доходів як особою, позивачем станом на день його звернення до суду апеляційної інстанції не надано.

Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 333 КАС України Суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У відповідності до пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції під час постановлення ухвали від 25.02.2019 було правильно застосовано статтю 169 КАС України, є всі підстави для відмови у відкритті касаційного провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу П'ятого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2019 у справі № 1440/2397/18.

Ухвала оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду