Справа № 420/5464/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р. Категорія 8.1м.ОдесаСправа № 420/5464/18
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

час і місце ухвалення: 13:14, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
ДФСБутрик А.О. (довіреність)
Ізмаїльський МТПМашник К.В. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізмаїльської міської ради на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року по справі за позовом Ізмаїльської міської ради до Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації № 3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки», -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки», мотивуючи його тим, що позивачу стало відомо, що Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» припинило сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке знаходиться у м. Ізмаїл, у зв'язку з наданням Державному підприємству «Ізмаїльський морський торговельний порт» (надалі - ДП «ІМТП») індивідуальної податкової консультації Державної фіскальної служби України №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у задоволені позову Ізмаїльської міської ради про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» відмовлено повністю.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Ізмаїльська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не врахував, що надана Державною фіскальною службою України податкова консультація Державному підприємству «Ізмаїльський морський торговельний порт» є протиправною та такою, що не відповідає приписам Податкового кодексу України.

Державним підприємством «Ізмаїльський морський торговельний порт» було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, третя особа вказує, що позивачем у своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі не наведено жодного права, свободи чи інтересу які були порушення відповідачем у зв'язку із наданням оскаржуваної податкової консультації.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Статуту, Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (а.с. 22-33).

11.06.2018 року ДП «ІМТП» звернулось до ДФС України зі зверненням щодо надання індивідуальної податкової консультації зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № 03-08/276 (а.с. 35-37), зазначивши, що згідно зі свідоцтвами про права власності на нерухоме майно власником об'єктів визначено Міністерство інфраструктури України та порушивши перед ДФС України такі питання: 1. Чи повинно ДП «ІМТП» сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, якщо порт не їх власником, а лише користується ними на праві господарського відання; 2. Чи повинно ДП «ІМТП» сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, якщо власником зазначено: «Держава в особі Міністерства транспорту та зв'язку України».

17.07.2018 року ДП «ІМТП» отримало індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» (а.с.38-39) такого змісту: платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.1.1 п. 266.1., пп. 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 Кодексу). Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора та здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (п. 5 ст. 22 Господарського кодексу України). Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управлінню. При цьому державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить (пп. 3,5 ст. 73 Господарського кодексу України).

Судом першої інстанції були досліджені копії свідоцтв про право власності, та витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в яких зазначено, що власником є держава в особі Міністерства транспорту та зв'язку України (або Міністерство інфраструктури України), на праві господарського відання ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» (а.с. 40-84).

З матеріалів справи вибачається, що ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» подавало на 2018 рік податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, однак, після отримання вказаної податкової консультації, третя особа подала до контролюючого органу 25.07.2018 року та 26.07.2018 року уточнюючі податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, якими зменшено донораховану річну суму податку, що підтверджено листом Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області № 140/9/15-02-07-04 від 30.07.2018 року (а.с. 10).

Вважаючи протиправною індивідуальну податкову консультацію № 3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» Ізмаїльська міська рада звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не навів переконливі обставини, в чому полягає порушення його прав, свобод або законних інтересів прийняттям вказаної податкової консультації індивідуального характеру для ДП «ІМТП», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 52. 1. ст. 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2. ст. 52 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 52.4. ст. 52 Податкового кодексу України, індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім'я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

Згідно зі ст. 53 Податкового кодексу України, не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована. Положення абзацу першого цього пункту застосовуються до індивідуальної податкової консультації, за умови що вона зареєстрована в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій. У разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації. Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов'язку сплати податкового зобов'язання, визначеного цим Кодексом (п. 53.1.).

Згідно з п. 53.2. ст. 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Аналіз приведених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що індивідуальна податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, регулює відносини тільки з платником податків, кому вона надана та може бути оскаржена в судовому порядку тільки таким платником податків.

Як зазначалося вище, ДП «ІМТП» звернулось до ДФС України зі зверненням щодо надання індивідуальної податкової консультації зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 11.06.2018 року № 03-08/276, на яке отримало індивідуальну податкову консультацію Державної фіскальної служби України №3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки» (а.с.38-39).

Відповідно до статей 2, 3 та 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ст. 2 КАСУ є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй Постанові від 26 квітня 2018 року по справі № 820/12077/15.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не навів переконливі обставини, в чому полягає порушення його прав, свобод або законних інтересів прийняттям вказаної податкової консультації індивідуального характеру для ДП «ІМТП».

Посилання апелянта на те, що несплата податку ДП «ІМТП» призводить до втрат бюджету міста Ізмаїла у розмірі 4074752, 44 грн., як підстава порушення прав позивача вказаною податковою консультацією, відхиляються судом, оскільки, ця податкова консультація не скасовує обов'язку сплачувати зазначений податок, не змінює його ставку, не надає жодних пільг по його сплаті.

В свою чергу, суд звертає увагу, що відповідно до п. 266.7.1 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з положеннями Податкового кодексу України, до повноважень органів місцевого самоврядування належить визначення розміру ставок цього податку.

Так, відповідно до п. 266.5.1 ст. 266 Податкового кодексу України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Вказаною податковою консультацією такі питання не були предметом розгляду.

Посилання позивача на, що ДП «ІМТП» є прибутковою організацією та не утримається повністю за рахунок державного чи місцевого бюджету, також відхиляються судом, оскільки ці ознаки не впливають на визначення статусу платника цього податку.

Також суд не приймає доводи апелянта про те, що поняття «право власності» та поняття «право господарського відання» є однаковими, оскільки це спростовується визначеннями, які надані законодавством України цим поняттям.

Так, відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

В той час, як відповідно до ст. 134 Господарського кодексу України, право власності вважається основним речовим правом у сфері господарювання та суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб'єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб'єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 134 Господарського кодексу України).

Крім того, суд звертає увагу, що приписи п. 266.1.1 ст. 266 Податкового кодексу України є чіткими та зрозумілими, в яких зазначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Ізмаїльської міської ради про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації № 3149/6/99-99-12-02-03-15/ІПК від 17.07.2018 року «Про податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки»належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги дублюють адміністративний позов (а.с. 5) були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізмаїльської міської ради, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року по справі № 420/5464/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 03 квітня 2019 року.

Суддя-доповідача Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.