Справа № 460/322/19
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2019 року м. Рівне №460/322/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доКостопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Костопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду Рівненської області про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за віком та зобов'язання врахувати до стажу роботи період роботи з 28.08.1979 по 06.06.1995, з 18.12.2002 по 05.03.1004 на ВАТ "Завод "Фіолент" (м.Сімферополь АР Крим), а також з 10.03.1997 по 12.09.2002 в ЗОШ №25 м.Сімферополя АР Крим та розглянути питання про призначення пенсії за віком з врахуванням даного трудового стажу з дати подачі заяви, тобто з 27.08.2018.

Ухвалою від 14.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в серпні 2018 позивач, досягнувши мінімального віку, визначеного ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, звернулася до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення їй пенсії за віком. Вважає відмову у призначенні їй пенсії протиправною та необґрунтованою, оскільки відповідачем при призначенні пенсії було враховано лише індивідуальні відомості про застраховану особу ОК-2 за період 1998-2003 роки та ОК-5 з 1998 року, а інші довідки не були взяті до уваги. Зазначила, що дві трудові книжки позивача були викрадені ще у 2008 році, про що вона написала відповідну заяву до органів міліції та на підтвердження свого трудового стажу долучила до заяви про призначення пенсії довідки з підприємств та установ, де вона працювала. За таких обставин, просила позов задовольнити повністю.

05.03.2019 Костопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області подав відзив на позовну заяву (а.с.48), в якому на обґрунтування заперечень зазначив, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Також зазначили, що відповідно до Закону України "Про забезпечення праві і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий органами або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків. За таких обставин, сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

27.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до Костопільського об'єднаного управління з письмовою заявою щодо призначення пенсії за віком.

Листом від 16.10.2018 за №3459/05 орган Пенсійного фонду повідомив позивачу, що для визначення права на призначення пенсії за віком враховано індивідуальні відомості про застраховану особу ОК-2 за період 1998-2003 роки та ОК-5 з 1998 року. Зазначено, що на підставі даних відомостей страховий стаж на дату звернення 27.08.2018 становить 8 років 9 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії (а.с.39).

У відповідь на звернення позивача на урядову "гарячу" лінію щодо призначення пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у листі від 02.01.2019 за №ФЕ-8836207 пояснило, що страховий стаж пораховано на підставі відомостей, які містяться в системі персоніфікованого обліку та оскільки не виконана умова статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо наявності 25 років страхового стажу для призначення пенсії за віком, то на даний час підстав призначити їй пенсію за віком немає (а.с.30).

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України у листі від 28.01.2019 у відповідь на звернення позивача, також повідомив, що у зв'язку з відсутністю 25 років страхового стажу рішенням управління від 24.09.2018 їй було відмовлено у призначенні пенсії (а.с.31-32).

Не погоджуючись з правомірністю дій органу Пенсійного фонду, позивач звернулася до суду за даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788 та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з положеннями ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу чинного законодавства слідує, що підтвердження трудового стажу для призначення пенсії на підставі уточнюючих довідок підприємств здійснюється лише у випадку відсутності трудової книжки, відсутності/неправильності/неточності записів в трудовій книжці.

Як встановлено судом трудові книжки позивача були викрадені у 2008 році разом з її особистими речами, про що останньою було подано заяву до правоохоронних органів.

Позивач на підтвердження свого страхового стажу долучила до заяви про призначення пенсії, серед іншого, довідки видані в червні 2018 АТ "Фіолент", АТ "Завод Фіолент", Муніципальним бюджетним загальноосвітнім закладом "Школа-гімназія, дитячий садок №25" та Муніципальним казенним закладом "Центр по централізованому обслуговуванню загальноосвітніх організацій" в Республіці Крим.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 цього Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Статтею 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Частинами першою - третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Оскільки вищевказані довідки на підтвердження роботи на цих підприємствах були видані Республікою Крим як тимчасово окупованою територію України, тобто видані незаконним і неповноважним органом, то вони не можуть бути враховані при призначенні пенсії позивачу.

Водночас, в матеріалах справи наявні і інші документи, які підтверджують, що позивач набула страховий стаж під час роботи у ВАТ "Завод "Фіолент", Загальноосвітній школі 1-3 ступенів №25 та ФОП ОСОБА_2 у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України.

Так, позивачем долучено довідку від 31.10.2003 №387 Навчально-виховного комплексу "Школа-гімназія" №25 (правонаступник Середньої загальноосвітньої школи №25 м.Сімферополя) про те, що з 10.03.1997 по 12.09.2002 ОСОБА_1 працювала в Середній загальноосвітній школі №25 м.Сімферополя прибиральницею службових приміщень; копію 1-3 сторінок трудової книжки НОМЕР_2 від 10.03.1997, де зазначено, що 10.03.1997 позивач прийнята на роботу на посаду прибиральниці службових приміщень та 12.09.2002 звільнена з роботи за власним бажанням; довідку ВАТ "Завод "Фіолент" від 16.02.2010 за №19/ок-77 про те, що ОСОБА_1 дійсно працювала в ВАТ "Завод "Фіолент" з 18.12.2002 по 05.03.2004 на посаді старшого кладовщика в цеху №18; довідку ВАТ "Завод "Фіолент" від 21.05.2010 за №19/ок-326, відповідно до якої 28.08.1979 позивач прийнята в цех №3 учнем намотчика катушок трансформаторів, 10.03.1980 переведена намотчиком катушок трансформаторів 1 розряду, 09.03.1982 переведена кладовщиком в цех №3, 11.04.1983 переведена в цеху №18 випробувачем електричних машин, апаратів і приборів 3 розряду, 01.10.1984 переведена перекваліфікантом по професії намотчика катушок трансформаторів, 02.01.1985 переведена намотчиком катушок трансформаторів 1 розряду, 06.01.1986 переведена намотчиком катушок трансформаторів 2 розряду, 01.07.1987 переведена намотчиком катушок 3 розряду, 01.02.1990 переведена в цеху №18 в'язальником схемних джгутів, кабелів і шнурів, 29.08.1990 переведена перекваліфікантом по професії монтажника радіоапаратури і приборів, 20.12.1990 переведена монтажником радіоапаратури і приборів 2 розряду, 06.06.1995 звільнена за власним бажанням; довідку про заробітну плату для обчислення пенсії ВАТ "Завод "Фіолент" від 20.05.2010 №169 (а.с.33-38).

Всі вищевказані первинні документи були створені до окупації АР Крим і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на призначення пенсії шляхом не врахування вказаних періодів роботи з 28.08.1979 по 06.06.1995, з 18.12.2002 по 05.03.2004 у ВАТ "Завод "Фіолент", з 10.03.1997 по 12.09.2002 в Середній загальноосвітній школі №25 м.Сімферополя, тільки на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набула стаж роботи. При цьому доказів, щодо їх недостовірності відповідачем як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не надано.

Крім того, суд, оглянувши долучені позивачем довідки ВАТ "Завод "Фіолент", видані в червні 2018 року, тобто створені після окупації АР Крим, дійшов висновку, що хоча вони можуть бути визнані належними доказами по справі, однак відомості, які зафіксовані у цих довідках, випливають зі змісту документів, які були складені до тимчасової окупації території України, та в них зазначено, що зі всіх сум, включених у довідки (про заробітну плату, яку отримувала позивач) здійснені відрахування за період до 01.01.1992 в Фонд соціального страхування та в період з 01.01.1992 по 31.12.2014 в Пенсійний фонд України (а.с.18-26).

Також позивач на підтвердження страхового стажу долучила довідку Костопільської районної філії Рівненського обласного центру зайнятості про те, що вона перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю з 18.10.2005 по 31.01.2006 (а.с.27) і трудовий договір від 01.02.2006, укладений між ОСОБА_3 та позивачем, відповідно до якого остання виконувала функції продавця та отримувала мінімальну заробітну плату, встановлену законом (трудовий договір розірваний сторонами 01.03.2008) (а.с.28).

Крім того, відповідач у своїх листах зазначив, що при розгляді питання про призначення позивачу пенсії було враховано лише індивідуальні відомості про застраховану особу ОК-2 за період 1998-2003 роки та ОК-5 з 1998 року, відповідно до яких її страховий стаж становить 8 років 9 місяців 4 дні. Суд критично оцінює вказані твердження органу Пенсійного фонду, оскільки наявні в матеріалах справи відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1, згідно з якими за позивача страхувальниками (Управління закладів освіти Київської районної ради м.Сімферополя, Кримське училище культури, Костопілький районний центр зайнятості, ВАТ "Завод "Фіолент", Виробничо-комерційна фірма ТОВ "ДАГ", Загальноосвітня школа 1-3 ступенів №25, ОСОБА_3, ОСОБА_2) сплачувалися страхові внески за 1998-2004,2006-2008,2013 роки (а.с.54-56).

Суд зазначає, що Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" гарантують громадянам України дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, до яких належить право на пенсійне забезпечення.

Цими ж законами передбачено, що держава має вживати всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, а також, передбачено можливість взаємодії державних органів з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території з метою захисту прав і свобод громадян.

Крім цього, суд зазначає, що Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про пенсійне забезпечення" передбачено повноваження органів пенсійного фонду вимагати від установ, підприємств та організацій документи, видані ними для призначення пенсії особам та перевіряти достовірність та обґрунтованість таких документів.

Суд встановив, що відповідач не вчиняв жодних дій з метою перевірки відомостей, зазначених у довідках, та лише частково взяв інформацію з індивідуальних відомостей про застраховану особу за окремі роки, не надавши їй аналізу.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п.п.4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" № 137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

При цьому, коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією. Такої правової позиції дотримується Європейський суд з прав людини, про що було зазначено в рішенні "Ілашку та інші проти Молдови та Росії".

В даному випадку, позивач опинилася в ситуації, яка позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав, оскільки трудова книжка втрачена, підприємства та установи, в яких вона працювала та набула страхового стажу з 2014 року перебувають на території окупованої АР Крим, а отже нові довідки, видані ними про факт роботи і розмір виплаченої заробітної плати, є недійсними.

Суд вважає, що позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії у зв'язку з не врахуванням, зокрема, періодів роботи з 28.08.1979 по 06.06.1995, з 18.12.2002 по 05.03.2004 у ВАТ "Завод "Фіолент", з 10.03.1997 по 12.09.2002 в Середній загальноосвітній школі №25 м.Сімферополя, тільки на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набула стаж роботи, тобто у зв'язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути. Окрім того, позивач вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії, у неї відсутня будь-яка можливість в інший спосіб отримати відомості, що підтверджують її страховий стаж.

Крім того, суд зазначає, що дії управління при відмові у призначенні пенсії позивачу, не врахувавши спірні періоди роботи, є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач у даному випадку не врахував те, що позивач позбавлена можливості надати інші довідки, на противагу органу Пенсійного фонду, який наділений повноваженнями щодо перевірки інформації, зазначеної у наданих позивачем довідках, направлення запитів, отримання відомостей з реєстрів тощо.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені протиправними діями Костопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові ОСОБА_1 призначенні пенсії за віком.

Відтак, відновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача слід здійснити шляхом зобов'язання Костопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області врахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 28.08.1979 по 06.06.1995, з 18.12.2002 по 05.03.2004 у ВАТ "Завод "Фіолент" та з 10.03.1997 по 12.09.2002 в Середній загальноосвітній школі №25 м.Сімферополя АР Крим та розглянути питання про призначення пенсії за віком з врахування цього трудового стажу.

З огляду на наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Костопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (вул.Бурова, 17а/3, м.Костопіль, Рівненська область, 35000, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Костопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, які полягають у відмові ОСОБА_1 призначенні пенсії за віком.

Зобов'язати Костопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області врахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 28.08.1979 по 06.06.1995, з 18.12.2002 по 05.03.2004 у ВАТ "Завод "Фіолент" та з 10.03.1997 по 12.09.2002 в Середній загальноосвітній школі №25 м.Сімферополя АР Крим та розглянути питання про призначення пенсії за віком з врахування цього стажу з дати подачі заяви, тобто з 27.08.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Костопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 14 березня 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.