Справа № 308/8109/17
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2613/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин В'єтнаму ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року (постанова ухвалена у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Монич О.В., дату складення повного тексту рішення суду не зазначено) у справі № 308/8109/17 за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до особи, яка ідентифікувала себе, як громадянин В'єтнаму ОСОБА_1 про примусове видворення, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В серпні 2017 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із позовом, яким просив на підставі ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусово видворити з України громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Примусово видворено з України громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що громадяни соціалістичної республіки В'єтнам підлягають видворенню не за процедурою передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а за процедурою, визначеною ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав, ратифіковану Законом України від 3 вересня 2008 року №359-VI. Визначену чинним законодавством процедуру реадмісії позивач не застосував, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач у встановлені строки відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року апеляційну скаргу громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено. Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.08.2017 року у справі № 308/8109/17 - скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся із касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року касаційну скаргу Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року у справі №308/8109/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у вказаній постанові вказав, що як свідчать матеріали справи, будь-які документи, що посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до певної країни, відсутні. Докази того, що вказана особа є громадянином В'єтнаму відсутні. Позивачем було зазначено у касаційній скарзі, що відповідач є невстановленою особою, установчі дані зазначені з його слів. Колегія суддів Верховного Суду вказала, що вищенаведені обставини виключають можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи у зв'язку з невідомим місцезнаходженням повідомлявся в порядку визначеному ч. 1 ст. 130 КАС України. Позивач подав клопотання про слухання справи за його відсутності.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що 15 серпня 2017року відповідач, який за його усним повідомленням ідентифікував себе, як ОСОБА_1 громадянин В'єтнаму незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Гута». Після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 15 серпня 2017 року в пункті пропуску «Ужгород» Чопського прикордонного загону, на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі. Документів що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.

15 серпня 2017 року Чопським прикордонним загоном було складено протокол про адміністративне затримання, яким встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

17 серпня 2017 року відповідачем було прийнято рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні. Відповідач ОСОБА_1, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги. Відповідач не відноситься до осіб, яким надано статут біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Таким чином, позовні вимоги щодо примусового видворення відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно вимог ч.3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Порядок примусового видворення іноземців та осіб без громадянства врегульований статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передує прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення, за яким примусовому видворенню підлягають:

1) особи, які не виконали рішення відповідного компетентного органу про примусове повернення;

2) або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Як встановлено судом, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15.08.2017 року клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задоволено, затримано громадянина, який за його усним повідомленням ідентифікував себе, як ОСОБА_1 громадянина В'єтнаму. Вказану особу було поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України - на строк до 6 (шести) місяців.

Відповідно до частини 1 статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Статтею 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Передбачені вказаною статтею обставини, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача з території України, у ході судового розгляду, як судом першої, так і апеляційної інстанції, не встановлені. Жодних доказів або покликань стосовно наявності обставин за яких за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видачу чи передачу відповідача до країни походження або третьої країни з якої за його усним повідомленням він прибув (В'єтнам) судам першої та апеляційної інстанцій не надано. На підставі загально поширеної інформації судом не встановлено обставин яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення позивача до держави В'єтнам.

Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" матеріали справи не містять.

Судом не встановлено заборон, перелічених у ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження або третю країну з якої відповідач за його усним повідомленням прибув (В'єтнам). Законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні.

Колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав, ратифіковану Законом України від 3 вересня 2008 року №359-VI, з огляду на наступне.

Статтею 2 Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав, встановлено, що кожна Договірна Сторона, відповідно до пункту 1 статті 1, здійснює реадмісію осіб, які підлягають реадмісії та які, відповідно до результатів перевірки, відповідають таким вимогам:

a) мають громадянство держави запитуваної Договірної Сторони, одночасно не маючи громадянства держави запитуючої Договірної Сторони чи будь-якої іншої держави;

b) будь-коли до їхнього в'їзду на територію держави запитуючої Договірної Сторони мали законне постійне місце проживання на території держави запитуваної сторони та не мають постійного місця проживання в третій країні;

c) підлягають чинному наказу про депортацію згідно із національним законодавством держави запитуючої Договірної Сторони.

Таким чином, особа, яка підлягає реадмісії повинна мати, зокрема, громадянство запитуваної Договірної Сторони, одночасно не маючи громадянства держави запитуючої Договірної Сторони чи будь-якої іншої держави, будь-коли до її в'їзду на територію держави запитуючої Договірної Сторони мала законне постійне місце проживання на території держави запитуваної сторони та не має постійного місця проживання в третій країні.

Як свідчать матеріали справи, будь-які документи, що посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до певної країни на момент прийняття судом першої інстанції рішення були відсутні. Докази того, що вказана особа є громадянином В'єтнаму відсутні. Позивачем було зазначено, що відповідач є невстановленою особою, установчі дані зазначені з його слів.

Колегія суддів вважає, що вищенаведені обставини на день звернення позивача з позовом та на час розгляду справи в суді першої інстанції виключали можливість застосування до спірних правовідносин положень Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам про реадмісію громадян обох держав.

Натомість правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI.

Аналіз положень вказаного Закону дає підстави для висновку, що підставою для звернення органу охорони державного кордону до адміністративного суду із позовом про примусове видворення особи за межі території України є факт її затримання в межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідач вчинив незаконне перетинання державного кордону із України в Республіку Словаччину, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання.

Вказані обставини були підставою для звернення органу охорони державного кордону до суду із даним адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про примусове видворення з України відповідача, який за його усним повідомленням ідентифікував себе, як: «ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин В'єтнаму» за відсутності (на час розгляду у справи в суді першої інстанції), документів що ідентифікують цю особу та підтверджують його громадянство країни В'єтнам є обґрунтованими та такими, що на час прийняття рішення судом першої інстанції підлягали до задоволення.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального та процесуального права не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст.288, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача, який ідентифікував себе, як громадянин В'єтнаму ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2017 року у справі № 308/8109/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 04 квітня 2019 року.