Справа № 703/1034/19
Суддя: Пасацька Л. А.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/1034/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року суддя Смілянський міськрайонний суд Черкаської області ОСОБА_1, розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Сміла Черкаської області клопотання представника відповідача адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4, до адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2019 року ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4, звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №38 від 27 квітня 2018 року.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі, вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та розяснено право на подання відзиву.

Вказана ухвала направлена на адресу відповідача 26 березня 2019 року та отримана ним 28 березня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

29 березня 2019 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання представника відповідача адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області ОСОБА_2, в якому останній просить залишити позовну заяву ОСОБА_3 до адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення без розгляду в звязку з пропуском строку на звернення до суду.

Клопотання обґрунтовує тим, що 23 квітня 2018 року відносно ОСОБА_3 складено адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, як порушення правил благоустрою територій населених пунктів. Вказаного числа ОСОБА_3 розяснено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 27 квітня 2018 року о 09 годині 00 хвилин в приміщенні виконавчого комітету Смілянської міської ради.

27 квітня 2018 року в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення комісією встановлено, що громадянин ОСОБА_3 винен у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, та в межах передбаченої санкції накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Копія постанови від 27 квітня 2018 року направлена на адресу ОСОБА_3 звичайним листом.

ОСОБА_3 розяснено, що вказаний штраф необхідно сплатити до місцевого бюджету за вказаними у постанові реквізитами протягом 15 днів з дня отримання постанови про накладення штрафу.

Протягом зазначеного строку ОСОБА_3 добровільно не сплатив вказаний адміністративний штраф, внаслідок чого адміністративною комісією постанову про накладення адміністративного стягнення направлено до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для примусового стягнення адміністративного стягнення.

Постановою державного виконавця Смілянського МВ ГТУЮ у Черкаській області від 22 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження №57040166 про стягнення з ОСОБА_3 штрафу в сумі 850 гривень.

23 серпня 2018 року ОСОБА_3 особисто ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №57040166 про стягнення з нього штрафу в розмірі 850 гривень. В матеріалах виконавчого провадження, зокрема, наявний оригінал оскаржуваної постанови.

Зі змісту позовної заяви позивач не заперечує про його ознайомлення з постановою №38 від 27 квітня 2018 року, в обґрунтування поважності пропуску строку для звернення для звернення до суду ОСОБА_3 посилається його пропущенням через зловживання адвокатом ОСОБА_5, який бездіяв та заволодів грошовими коштами ОСОБА_3 за надання юридичної допомоги.

Однак, такі посилання не ґрунтуються на жодному належному, допустимому, достовірному доказі, а є лише припущенням позивача, яке на переконання представника відповідача не підтверджує поважність його пропуску, а звернення позивача до представника ОСОБА_5 не позбавляло права позивача на оскарження постанови адміністративної комісії.

Крім того, зі змісту доданої до позовної заяви довіреності вбачається, що ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси, у тому числі і в судах, з 08 червня 2016 року. Тобто позивач, достовірно знаючи про наявність адміністративного стягнення та відкритого виконавчого провадження з 23 серпня 2018 року з позовною заявою про оскарження постанови адміністративної комісії звернувся лише 18 березня 2019 року.

Посилаючись на вищевказані обставини, вважає, що строк звернення до суду з позовною заявою щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення №38 від 27 квітня 2018 року позивачем пропущено без поважних причин.

Представником відповідача до вказаного клопотання додані письмові докази, якими обґрунтовані вищевикладені доводи.

Суддя, врахувавши доводи представника відповідача викладені в його клопотанні, дослідивши матеріали адміністративної справи та наявні в ній письмові докази, приходить до наступного висновку:

Так, відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобовязаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, представником позивача, при зверненні до суду з позовною заявою до неї додано клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно п.7 ч.9 ст.171 КАС України, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику (повідомлення) сторін.

21 березня 2019 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області постановлено ухвалу про відкриття провадження за позовом ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4, до адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

У вищевказаній ухвалі зазначено, зокрема, результат клопотання представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що під час вирішення клопотання представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, суддею встановлено:

«Так, частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Таким чином, на момент подачі позову в справах щодо, зокрема, оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності встановлюється десятиденний строк звернення до суду з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

При цьому, слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена відповідачем 27 квітня 2018 року.

Як вбачається з позовної заяви та клопотання про поновлення строку на оскарження постанови, з метою оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення, які винесені у 2017-2018 роках відносно позивача, останній звернувся до адвоката ОСОБА_5, якому надав за виконання вказаної роботи грошову суму, однак адвокат своїх зобовязань не виконав та вказану постанову №38 від 27 квітня 2018 року не оскаржив. Про даний факт позивач дізнався лише 10 березня 2019 року.

Відповідно до витягу з реєстру Національної асоціації адвокатів України, ОСОБА_5, являється адвокатом, однак його адвокатська діяльність була зупинена згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 28 січня 2016 року на підставі заяви, яка поновлена на п.1 ч.4 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 05 січня 2018 року на підставі заяви та знову зупинена п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 01 серпня 2018 року на підставі заяви.

Доказів виконання адвокатом ОСОБА_5 своїх зобовязань перед позивачем ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної постанови, її копія позивачу ОСОБА_3 не вручалася, що позбавляє суд обєктивної можливості встановити точну дату, коли останній дізнався про порушення свого права, що не може виключати дату, зазначену позивачем 10 березня 2019 року.

Також, суддя вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого1975 року, ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини».

З врахуванням вищевикладеного ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року, якою відрито провадження у вищевказаній справі, за результатами розгляду клопотання представника позивача про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішено поновити ОСОБА_3 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення №38 від 27 квітня 2018 року, винесеної адміністративною комісією при виконавчому комітеті Смілянської міської ради, про що зазначено в резолютивній частині вказаної ухвали окремим пунктом.

Вищевказаних висновків суддя дійшов на підставі наданих позивачем письмових доказів, які додані до його позовної заяви, та відсутності доказів, яка вказує на конкретну дату ознайомлення позивача з оскаржуваною постановою.

Відповідно до ч.1 ст.44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обовязки.

Згідно ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Відповідно до ч.5 ст.44 КАС України, учасники справи зобовязані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Разом з тим, як вбачається з доданих до клопотання представника відповідача письмових доказів, позивачем ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_4 вищевказаних норм чинного законодавства України не дотримано.

Так, постановою №38 від 27 квітня 2018 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Смілянської міської ради, відповідно до вимог ст.ст.213, 218 КУпАП, Положення про адміністративні комісії розглянула протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи подані Інспекцією з благоустрою, екології та забудови міста виконавчого комітету Смілянської міської ради на громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, який згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23 квітня 2018 року №000025, 23 квітня 2018 року о 14 годині 50 хвилин по пров. Левенця, 6, в м. Сміла, складував грунт та будівельні матеріали у невідведеному місці, чим порушив п.12.3.8 Правил благоустрою території міста, затверджених рішенням Смілянської міської ради від 23 червня 2011 року №10-11/VІ, за що передбачена відповідальність ст.152 КУпАП. Адміністративна комісія постановила: накласти на громадянина ОСОБА_3 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 гривень.

У вищевказаній постанові зазначено, що постанову адміністративної комісії може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення у виконавчий комітет Смілянської міської ради або в Смілянський міськрайонний суд відповідно до ст.ст.287, 288, 289 КУпАП.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що оскаржувана постанова була направлена на адресу позивача, жодним доказом не підтверджена та ним не зазначено дати направлення вказаної постанови на адресу позивача.

Відповідно до постанови ВП №57040166 про відкриття виконавчого провадження від 22 серпня 2018 року, головним державним виконавцем Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_6, розглянуто заяву про примусове виконання постанови №38, яка видана 27 квітня 2018 року адміністративною комісією про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штраф в сумі 850 гривень, та вирішено відкрити виконавче провадження з виконання постанови №38, яка видана 27 квітня 2018 року адміністративною комісією про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штраф в сумі 850 гривень.

Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, суддя приходить до висновку, що в матеріалах виконавчого провадження ВП №57040166 з примусового виконання постанови №38, яка видана 27 квітня 2018 року адміністративною комісією про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави штраф в сумі 850 гривень, містить зазначена постанова.

Листом №12776 від 22 серпня 2018 року Смілянський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області направив на адресу ОСОБА_3 для виконання та до відома постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 серпня 2018 року, винесену при примусовому виконанні постанови №38 від 27 квітня 2018 року, що видала адміністративна комісія.

Як вбачається з титульного листа виконавчого провадження ВП №57040166 з примусового виконання постанови №38 від 27 квітня 2018 року, що видала адміністративна комісія, на його звороті наявний рукописний текст: «З матеріалами виконавчого провадження ознайомився, копію отримав особисто на руки. 23.08.2018, підпис, ОСОБА_3».

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 особисто був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження ВП №57040166 з примусового виконання постанови №38 від 27 квітня 2018 року, що видала адміністративна комісія, в яких міститься оскаржувана постанова, - 23 серпня 2018 року, суддя вважає, що саме 23 серпня 2018 року позивачу ОСОБА_3 стало достовірно відомо про винесення оскаржуваної постанови, в цей же день ним була отримана оскаржувана постанова та він був ознайомлений з її змістом, в якому, зокрема, розяснено порядок її оскарження.

Разом з тим, позивач ОСОБА_3, на час звернення до суд з позовною заявою про скасування постанови №38 від 27 квітня 2018 року, достовірно усвідомлюючи, що він був ознайомлений з оскаржуваною постановою та її змістом 23 серпня 2018 року, у своїй позовній заяві та у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду з позовом про оскарження постанови, вищевказаних обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо поновлення строку на звернення до суд з позовом, не вказав, тим самим приховавши докази, які були наявні в його розпорядженні, що є порушенням його обовязків, передбачених ст.44 КАСУ, та таким чином ввів суд в оману з метою уникнення наслідків пропущення строків оскарження постанови.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що строк оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року, слід рахувати з 23 серпня 2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно ст.118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно ч.6 ст.120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, строк на звернення до суд з позовною заявою щодо оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року у позивача ОСОБА_3 закінчився 04 вересня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з клопотання представника позивача, останній обґрунтовує його тим, що строк оскарження постанови пропущений з поважних причин, в звязку з зловживанням адвоката ОСОБА_5, який повинен був оскаржити дану постанову, однак без діяв, що стало відомо позивачу лише 10 березня 2019 року.

Разом з тим, як вбачається з витягу реєстру Національної асоціації адвокатів України, ОСОБА_5, являється адвокатом, однак його адвокатська діяльність була зупинена згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 28 січня 2016 року на підставі заяви, яка поновлена на п.1 ч.4 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 05 січня 2018 року на підставі заяви та знову зупинена п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 01 серпня 2018 року на підставі заяви.

Отже, враховуючи, що позивачу ОСОБА_3 достовірно було відомо про винесення оскаржуваної постанови 23 серпня 2018 року, а адвокатська діяльність адвоката ОСОБА_5 була зупинена відповідно до п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 01 серпня 2018 року на підставі заяви останнього, суддя приходить до висновку, що адвокат ОСОБА_5 не мав права надавати позивачу ОСОБА_3 з 01 серпня 2018 року правову допомогу, як адвокат та вчиняти будь-які дії від імені ОСОБА_3

При цьому, будь-яких доказів укладення позивачем ОСОБА_3 з адвокатом ОСОБА_5 договору про надання правової допомоги або уповноваження останнього шляхом надання відповідної довіреності представляти його інтереси, матеріали справи не містять.

Крім того, факт самостійного ознайомлення позивача ОСОБА_3 з матеріалами виконавчого провадження, відкритого на підставі оскаржуваної постанови, свідчить про відсутність будь-якої домовленості з адвокатом ОСОБА_5 щодо надання йому правової допомоги під час оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року.

Будь-яких інших доводів позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 щодо поважності причин пропуску оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року, матеріали справи не містить.

Також, відповідно до довіреності від 08 червня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_7, зареєстрованої в реєстрі за №2522, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4, представляти його інтереси усіма законними засобами, зокрема, в судових органах, підписувати та подавати від його імені та у його інтересах усі необхідні документи, заяви, у тому числі позовні.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 мав можливість у встановлений законом строк з 23 серпня 2018 року як самостійно, так і через свого представника ОСОБА_4 оскаржити постанову №38 від 27 квітня 2018 року, як до виконавчого комітету Смілянської міської ради, так і до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

Разом з тим, доказів оскарження зазначеної постанови до виконавчого комітету Смілянської міської ради, матеріали адміністративної справи не містять.

Жодного доказу, який свідчить про поважність причин не оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року, з 23 серпня 2018 року по 18 березня 2019 року, тобто більше ніж шість місяців, позивачем та його представником не надано.

На підставі вищевикладеного, суддя приходить до висновку, що саме в звязку з бездіяльністю позивача ОСОБА_3 ним без поважних причин пропущено строк на оскарження постанови №38 від 27 квітня 2018 року, в звязку з чим висновки судді викладені в ухвалі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року щодо поновлення строку на звернення з позовною заявою про оскарження вказаної постанови, є передчасними, а інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суддя не знаходить.

Крім того, суд має зазначити, що відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Чинний Кодекс адміністративного судочинства України являється частиною законодавства України, положення якого, у встановленому законодавством України порядку, неконституційними не визнавалися, тому є такими, що відповідають Конституції України.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Враховуючи вищевикладені норми основного закону України, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що позивач ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_4, зобовязані неухильно додержуватися норм чинного Кримінального процесуального кодексу України, та в разі їх недодержання повинні бути готовими до настання для них, передбачених чинним законодавством України, негативних наслідків.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Порядок доступу до правосуддя шляхом звернення з адміністративним позовом встановлений чинним КАС України, в звязку з чим позивач та його представник зобовязані неухильно додержуватися зазначених в ньому норм, що є безумовною підставою для отримання доступу до правосуддя.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, останній виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

При прийнятті вказаного рішення, суддею враховано практику Європейського суду з прав людини, який у справі Bellet v. France зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 240 КАС України. Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу..

Враховуючи, що після відкриття провадження у справі встановлено передчасний в ухвалі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, при цьому інші підстави для визнання причин пропуску позивачем ОСОБА_3 строку звернення до адміністративного суду поважними, відсутні, у звязку з чим клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду підлягає задоволенню.

При цьому, суддя повинен зазначити, що прийняття вищевказаного рішення, яке прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства України, жодним чином не свідчить про обмеження доступу позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 до правосуддя, оскільки спонукає їх неухильно дотримуватися Конституції України та КАС України, обирати спосіб захисту своїх прав у передбачений вказаними законами спосіб та строки, який надає судді, на законних підставах, які ґрунтуються на наданих сторонами доказах, здійснити захист їх прав та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, яке б відповідало нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1, 8, 9, 24, 55, 57, 68, 129 Конституції України, ст.ст.6, 8, 44, 118, 120, 121- 123, 161, 171, 240, 241, 242, 248, 256, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_4, до адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 240 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручене у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 04.04.2019 о 16.00 год.

Головуючий: Л. А. Пасацька