Справа № 127/9516/19
Суддя: Луценко Л. В.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/9516/19
Провадження № 2-а/127/194/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: представника позивача Скляра О.В.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення з України,-

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення з України.

Позов мотивовано тим, що у ході проведення заходів, направлених на перевірку виконання рішень про примусове повернення в країну походження іноземців, Оратівським районним сектором Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області було виявлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 не виконав рішення про примусове повернення в країну походження Російську Федерацію, та продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1, з порушенням міграційного законодавства.

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 прибув до України 26.12.2013 року потягом сполученням «Санк-Петербург - Одеса» з приватною метою, що підтверджується міграційною карткою «вибуття», у якій стоїть штамп про перетин кордону у напрямку «В'їзд» 26.12.2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Частина 3 статті 9 цього ж Закону передбачає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації, яка набула чинності 10.03.1997 року, громадяни держави однієї Сторони можуть в'їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди.

У Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 50 (далі - Порядок) зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 6 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну.

Пунктом 8 Порядку визначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше, ніж за десять та не пізніше, ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Натомість, після прибуття в Україну у 2013 році у приватних справах, громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 посилився у будинку своєї баби ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1., де й проживає по сьогодні.

З 2013 року та до моменту виявлення іноземця співробітниками підрозділу У ДМС України у Вінницькій області відповідач не перетинав кордон України у напрямку «Виїзд».

Одночасно, слід зазначити для продовження строку перебування на території України відповідач до територіальних підрозділів Управління ДМС України у Вінницькій області, не звертався, також відповідач не звертався до підрозділу згідно вимог частини 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме як той іноземець, який не має законних підстав для перебування в Україні або який не може виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, відповідні особи можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За порушення встановлених правил перебування на території України відповідач Оратівським РС УДМС України у Вінницькій області був притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме 23.02.2018 року на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП та притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», завідувачем Оратівського РС УДМС України у Вінницькій області Ковальчуком О.М. 23.02.2018 року затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, яким зобов'язано відповідача покинути територію України у 30-денний термін, однак громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України, саме рішення про примусове повернення з України, яке відповідач отримав 23.02.2018 року, відповідач не оскаржив.

Відповідач грубо ігнорує виконання рішення про примусове повернення його до країни походження, всіляко ухиляється для виїзду з України, в свою чергу створює перешкоди позивачу для виконання даного рішення, шляхом відсутності за його місцем проживання, про що свідчать рапорти ДОП СП Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області від 12.04.2018 року, 15.06.2018 року, 22.08.2018 року, 19.12.2018 року.

Крім того, порушення терміну перебування на території України та невиконання рішення про примусове повернення відповідача від 23.02.2018 року підтверджує інформація з Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи «Аркан» про те, що відповідач не перетинав кордон у напрямку «Виїзд» з 23.02.2018 року по 06.03.2019 року.

Відповідач законних джерел доходу не має, приймаюча сторона в Україні - відсутня, проживає на території України без засобів на належне існування, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрати, пов'язаних з подальшим перебуванням в Україні - не має (відсутні).

Підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами 4-12 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не виявлено, також не виявлено підстав, які б забороняли примусово видворити з України в країну громадської належності чи третю країну, передбачених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідача.

Відповідач не є біженцем та за статусом біженця не звертався.

А тому, з огляду на вищевикладене та, зважаючи на той факт, що відповідач був притягнутий до відповідальності за порушення встановлених правил перебування іноземців на території України, не виконав рішення про примусове повернення його в країну походження, проживає без документів на право проживання в Україні, своїми діями грубо порушує вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що дає обґрунтовані підстави вважати, що він буде ухилятись від виїзду з України та надалі буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Скляр О.В. позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення останніх.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що у ході проведення заходів, направлених на перевірку виконання рішень про примусове повернення в країну походження іноземців, Оратівським районним сектором Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області було виявлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 не виконав рішення про примусове повернення в країну походження Російську Федерацію, та продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1, з порушенням міграційного законодавства.

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 прибув до України 26.12.2013 року потягом сполученням «Санк-Петербург - Одеса» з приватною метою, що підтверджується міграційною карткою «вибуття», у якій стоїть штамп про перетин кордону у напрямку «В'їзд» 26.12.2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Частина 3 статті 9 цього ж Закону передбачає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації, яка набула чинності 10.03.1997 року, громадяни держави однієї Сторони можуть в'їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди.

У Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 50 (далі - Порядок) зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 6 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну.

Пунктом 8 Порядку визначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше, ніж за десять та не пізніше, ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Натомість, після прибуття в Україну у 2013 році у приватних справах, громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 посилився у будинку своєї баби ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1., де й проживає по сьогодні.

З 2013 року та до моменту виявлення іноземця співробітниками підрозділу У ДМС України у Вінницькій області відповідач не перетинав кордон України у напрямку «Виїзд».

Одночасно, слід зазначити для продовження строку перебування на території України відповідач до територіальних підрозділів Управління ДМС України у Вінницькій області, не звертався, також відповідач не звертався до підрозділу згідно вимог частини 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме як той іноземець, який не має законних підстав для перебування в Україні або який не може виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, відповідні особи можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За порушення встановлених правил перебування на території України відповідач Оратівським РС УДМС України у Вінницькій області був притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме 23.02.2018 року на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП та притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», завідувачем Оратівського РС УДМС України у Вінницькій області Ковальчуком О.М. 23.02.2018 року затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, яким зобов'язано відповідача покинути територію України у 30-денний термін, однак громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України, саме рішення про примусове повернення з України, яке відповідач отримав 23.02.2018 року, відповідач не оскаржив.

Відповідач грубо ігнорує виконання рішення про примусове повернення його до країни походження, всіляко ухиляється для виїзду з України, в свою чергу створює перешкоди позивачу для виконання даного рішення, шляхом відсутності за його місцем проживання, про що свідчать рапорти ДОП СП Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області від 12.04.2018 року, 15.06.2018 року, 22.08.2018 року, 19.12.2018 року.

Крім того, порушення терміну перебування на території України та невиконання рішення про примусове повернення відповідача від 23.02.2018 року підтверджує інформація з Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи «Аркан» про те, що відповідач не перетинав кордон у напрямку «Виїзд» з 23.02.2018 року по 06.03.2019 року.

Відповідач законних джерел доходу не має, приймаюча сторона в Україні - відсутня, проживає на території України без засобів на належне існування, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрати, пов'язаних з подальшим перебуванням в Україні - не має (відсутні).

Підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами 4-12 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не виявлено, також не виявлено підстав, які б забороняли примусово видворити з України в країну громадської належності чи третю країну, передбачених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідача.

Відповідач не є біженцем та за статусом біженця не звертався.

А тому, з огляду на вищевикладене та, зважаючи на той факт, що відповідач був притягнутий до відповідальності за порушення встановлених правил перебування іноземців на території України, не виконав рішення про примусове повернення його в країну походження, проживає без документів на право проживання в Україні, своїми діями грубо порушує вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що дає обґрунтовані підстави вважати, що він буде ухилятись від виїзду з України та надалі буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, є Державна міграційна служба України, яка діє відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360.

Відповідно до підпункту 9 пункту 3 цього Положення Державна міграційна служба України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно з пунктом 7 цього Положення Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Отже, Положення про Державну міграційну службу України прямо передбачає можливість надання територіальним органам та підрозділам Державної міграційної служби України передбачених Положенням повноважень.

Таким чином, позивачем у справах про затримання іноземців та осіб без громадянства, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України може бути Державна міграційна служба України безпосередньо або її територіальні органи чи підрозділи.

Відповідно підпункту 3 пункту 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Частина 11 статті 289 КАС передбачає, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців

Враховуючи те, що відповідач був притягнутий до відповідальності за порушення встановлених правил перебування іноземців на території України, не виконав рішення про примусове повернення його в країну походження, проживає без документів на право проживання в Україні, своїми діями грубо порушує вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що дає обґрунтовані підстави вважати, що він буде ухилятись від виїзду з України та надалі буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.8, 9, 10, 72-78, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Примусово видворити з території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постанову суду допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, , місцезнаходження за адресою: вул. Театральна, 10, м. Вінниця.

Відповідач: громадянин Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Суддя: