Справа № 826/14560/16
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа №826/14560/16

адміністративне провадження №К/9901/64882/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження справу

за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк"

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 (колегія у складі суддів Кузьмишиної О.М., Шелест С.Б., Пилипенко О.Є.)

у справі №826/14560/16

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни,

третя особа: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

про визнання протиправним та скасування рішення.

І. РУХ СПРАВИ

1. До Окружного адміністративного суду м.Києва звернулась ОСОБА_1 із позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», в якому просила визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7928890) про зміну умов обтяження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, внесений 27.12.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

3. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав до суду апеляційну скаргу, в якій вона просив скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2018.

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.04.2018 скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено.

5. 25.10.2018 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Третьої особи, в якій вона просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

6. Ухвалою Верховного Суду від 01.11.2018 у зазначеній справі було відкрито провадження.

7. Третьою особою було заявлено клопотання про зупинення виконання рішень, в задоволенні якого ухвалою Верховного Суду від 01.11.2018 було відмовлено.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.09.2008 між ВАТ «Сведбанк» і ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №1308/0908/55-007, відповідно до умов якого останньому надано кредит на суму 50 000,00доларів США.

9. З метою забезпечення виконання основного зобов'язання, між ОСОБА_4, ОСОБА_1 (іпотекодавці) та ВАТ "Сведбанк" (іпотекодатель) укладено Іпотечний договір №1308/0908/55-007-Z-1, який посвідчений 17.09.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. та зареєстрований в реєстрі за №564, за яким в іпотеку ВАТ "Сведбанк" передано нерухоме майно: чотирикімнатна квартира за №69, загальна площа 81,6кв.м, розташована: АДРЕСА_2.

10. 25.05.2012 між ВАТ "Сведбанк" та АТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстраційний №1306, 1307, згідно з умовами якого до АТ "Дельта Банк" як нового кредитора перейшли права вимоги, зокрема, за кредитним договором та іпотечним договором, що укладені з ОСОБА_1

11. 27.12.2012 відповідачем на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 внесено зміни до Державного реєстру іпотек за реєстраційним №7928890 щодо іпотекодержателя, яким визначено ПАТ "Дельта Банк", об'єктом обтяження якого є вищезазначена квартира. Вважаючи протиправним запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 7928890) про зміну умов обтяження квартири, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

12. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що державна реєстрація іпотеки на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договором від 25.05.2012, що укладений між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" про зміну умов обтяження квартири здійснено в порушення законодавства у сфері державної реєстрації права та їх обтяжень, оскільки нотаріус до 01.01.2013 без вчинення нотаріальних дій не міг лише виконувати функцію державного реєстратора, а відтак запис про її проведення підлягає скасуванню.

13. Відповідач позов не визнав, проти його задоволення заперечив та надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що оскаржуваний запис вчинений нотаріусом у відповідності до вимог Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Суд першої інстанції виходив із того, що на час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 діяла норма Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка передбачала, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу чи посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження.

Стаття 16 Закону не містила норми, яка б зобов'язувала особу подати заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном тому нотаріусу, яким вчинено таку дію. Дана норма набула чинності з 04.07.2012, тобто після укладення договору купівлі-продажу прав вимоги, а тому дія норми ст. 16 Закону в редакції від 04.07.2012 не може розповсюджуватись на правовідносини, які фактично виникли до набрання нею чинності.

Оскільки сам договір купівлі-продажу був укладений та посвідчений нотаріально 25.05.2012, тому до правовідносин щодо реєстрації внесення змін до державного реєстру стосовно обтяжень необхідно застосовувати Закон України у редакції від 16.03.2010.

15. Суд апеляційної інстанції не погодився із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки на підставі абз. 3 ч. 5 ст. 3, п. 9 ч. 1 ст. 24 Закону N 1952-IV відповідач мав відмовити ПАТ «Дельта Банк» у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку із тим, що останній звернувся не до нотаріуса, який вчинив дію з посвідчення договору про відступлення прав за іпотечним договором, а відтак оскаржуване рішення є таким, що підлягає скасуванню.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

16. Третя особа у касаційній скарзі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення з таких підстав:

17. Державна реєстрація іпотеки на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договором від 25.05.2012, що укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» про зміну умов обтяження квартири здійснено нотаріусом у відповідності до вимог Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, а вищевказаний запис не порушує права або інтереси позивача.

18. Вимоги Позивача про скасування запису в Державному реєстрі іпотек спрямовані на залишення кредитного договору незабезпеченим та призведуть до уникнення позичальником відповідальності за кредитним договором.

19. Позивач у своєму відзиві проти задоволення касаційної скарги заперечив, зазначив, що нотаріус не вчиняв жодної з перелічених у ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріальної дії з об'єктом нерухомості, а тому вона не мала передбачених законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна. Оскаржувана реєстраційна дія по внесенню змін умов обтяження предмету іпотеки була вчинена за відсутності внесених змін до іпотечного договору від 17.09.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк», чи іншого договору, що підтверджує відступлення прав за іпотечним договором. Таким документом на думку апелянта є додатково посвідчений нотаріальний договір або додаткова угода про внесення змін до договору іпотеки від 17.09.2008, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк».

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування судових рішень та закриття провадження у справі.

21. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

22. Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних.

23. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

24. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

25. Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

26. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

27. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

28. Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

29. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

30. Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

31. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом).

32. За правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

33. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

34. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

35. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішеннями, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

36. Враховуючи встановлені судами обставин справи, спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою) у зв'язку з невиконанням Позивачем договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири позивача (АДРЕСА_1), а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

37. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 826/1656/18, від 17.04.2018 у справі № 815/6956/15, від 21.03.2018 у справі № 802/1792/17-а і Суд не вбачає підстав для відступу від неї.

38. Враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад сторін у справі, Суд дійшов висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів. Цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини спрямовані на захист цивільного права позивача.

39. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

40. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

41. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

42. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

43. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись ст. 343, 349, 354, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк Кадирова В.В. задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі №826/14560/16 скасувати.

Провадження у справі №826/14560/16 закрити.

Повідомити позивачу, що справу може бути розглянуто в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя О.П. Стародуб