Справа № 0640/3746/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3746/18

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

04 квітня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити доплату одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :
в липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України у частині відмови у проведені доплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зобов`язати здійснити доплату одноразової грошової допомоги відповідно до зазначеної норми Закону.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.11.2013 №216 на підставі наказу першого заступника Міністра оборони України від 28.10.2013 №46-ПМ ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п."б" частини шостої (за станом здоров`я) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 16).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 22.11.2013 серія 10 ААБ ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності з 22.11.2013 на строк до 01.12.2014, в якій зазначено, що "травма, так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби" (а.с. 10-11).

Позивачем не заперечується та підтверджується копією платіжного доручення від 24.09.2014 №1633, наявному у матеріалах справи, що ОСОБА_1 на підставі висновку МСЕК, як інваліду другої групи виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 87458,90 грн, відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України №3 від 30.05.2014 (а.с.45, 49).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 12.02.2018 серія 12 ААБ ОСОБА_1 підтверджено, встановлену їй попередньо ІІ групу інвалідності з 01.02.2018 на строк до 12.02.2021, в якій зазначено, що "травма, так пов`язана з виконанням обов`язків військової служби" (а.с. 12).

Не погоджуючись із розміром виплаченої допомоги, позивач у травні 2018 року звернулася до відповідача із заявою про перегляд розміру нарахування одноразової грошової допомоги.

Листом №248/3/6/1388 від 23.05.2018 відповідач повідомив позивача, що одноразова грошова допомога позивачу була обчислена та виплачена у відповідності до законодавства, яке діяло на момент виникнення встановлення інвалідності, тобто у 2013 році, тому порушень законодавства з питань обчислення та виплати допомоги немає (а.с. 8).

Позивач не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, звернулася з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про відмову у перерахунку розміру одноразової грошової допомоги, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України №2011-XII дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною 1 статті 16 Закону України №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Отже, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до пункту 5 встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Згідно п.8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 22.11.2013 було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 87459,20 грн.

Відтак, позивач скористалась своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, передбаченим ст.16 Закону України №2011-ХІІ.

У подальшому позивачу, за висновками повторного огляду, було підтверджено ІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, тобто встановлення вищої групи інвалідності у межах дворічного терміну після встановлення первинної інвалідності не відбулося.

Оскільки, юридичним фактом, з настанням якого у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги є факт встановлення їй ІІ групи інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, яке відбулося 22.11.2013, то до правовідносин із приводу визначення права позивача на одноразову грошову допомогу підлягають застосуванню ті нормативно-правові акти, які були чинними станом на 22.11.2013.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо застосування в даному випадку ст.16-2 Закону України №2011-ХІІ, оскільки відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" №5040-VI зміни, внесені до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо встановлення вищого розміру одноразової грошової допомоги, набули чинності відповідно до Прикінцевих положень Закону України №5040-VI - 1 січня 2014 року.

Відтак, на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (22.11.2013) застосовувалася норма Закону України №2011-ХІІ, якою було передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, постанова Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, на яку посилається позивач, набрала чинності з дня набрання чинності Законом України від 04.07.2012 №5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", тобто 01.01.2014.

Таким чином, позивач скористалась своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, передбаченим ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". А відтак, одноразова грошова допомога була виплачена у відповідності до норм діючого законодавства на час встановлення інвалідності позивачу.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що приймаючи рішення про відмову у перерахунку розміру одноразової грошової допомоги, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 05 квітня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Совгира Д. І.