Справа № 760/15924/16-а
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/621/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

В складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретарів - Каліщук М.В., Кучерини Ю.С., Слободянюк А.К.

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Жамбровського М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції м. Києва капрала поліції Москаленка М.І., третя особа: Департамент патрульної поліції, про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

19.09.2016 позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати протиправними дії інспектора роти №10 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капрала поліції Москаленка М.І. та скасувати винесену ним постанову у справі про адмініністративне правопорушення серія ЕАА №030400 від 27.08.2016, якою яйого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.06.2016 приблизно о 22.00 він керуючи належним йому автомобілем НОМЕР_1, прибув на місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки біля його будинку не було вільних місць для паркування автомобіля, він припаркував автомобіль за вказаною адресою на проїзній частині дороги по вулиці Володимирська та пішов додому. В наступному він повернувся до автомобіля, де став очікувати свого сина ОСОБА_5, якого він мав забрати, щоб відвести по справам. В цей час приблизно між 23.00 та 00.00 до автомобіля підійшли поліцейські та висунули йому звинувачення у порушенні правил паркування, а також вимогу надати посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль, на що він повідомив, що не здійснював керування вказаним автомобілем вже більше години, та надав поліцейським документи, що посвідчували його особу та техпаспорт. В наступному відповідачем було винесено оскаржувану постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія. Зазначене рішення відповідача, як суб'єкта владних повноважень, він вважає незаконним, таким, що порушує його права та законні інтереси, вказуючи на його безпідставність та упередженість, т.я. з 22.00 він не здійснював керування автомобілем НОМЕР_1.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі просили їх задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Відповідач пояснив, що наведені позивачем обставини, на які він посилається як на підставу свої вимог, не відповідають дійсності, а оскаржувана постанова була винесена за інших обставин. Зокрема, вказав, що 27.08.2016 він у складі екіпажу здійснював патрулювання по вул. Володимирській в м. Києві зі сторони вулиці Б. Хмельницького в напрямку вулиці Прорізної. Близько 04.00 ним було помічено автомобіль позивача, який був розташований з порушенням правил паркування під знаком 3.34 і зупинились з протилежної сторони навпроти вказаного автомобіля. Зважаючи на виявлене порушення, ним було зроблено попередження позивачеві та висловлено вимогу припаркуватись з дотриманням встановлених правил, на що позивач проїхав вперед приблизно п'ять метрів і знову зупинився. Оскільки позивач належним чином не відреагував на попередження, він попросив позивача пред'явити відповідні документи для складання постанови за ч. 1 ст. 122 КУпАП, однак в цей час виявилось, що у позивача при собі не було водійського посвідчення, були лише свідоцтво про реєстрацію ТЗ та паспорт. В наступному ним було складено відносно позивача оскаржувану постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та коли він підійшов до останнього її підписати, він відчув різкий запах алкоголю, у зв'язку з чим попросив водія вийти з автомобіля. В цей час до нього під'їхав іще один екіпаж, у складі якого був інспектор Новіков І.О., якого він попросив допомогти оформити відносно позивача матеріали за ст. 130 КУпАП, оскільки в цей час він повинен був від'їхати за викликом.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача та третьої особи, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2016 відповідачем, інспектором роти №10 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капралом поліції Москаленком М.І., винесено постанову серії ЕАА №030400, якою позивача, ОСОБА_1, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до зазначеної постанови відповідач встановив, що позивач 27.08.2016 о 04.00, керуючи автомобілем НОМЕР_2, по вулиці Володимирській в м. Києві, порушив правила парковки і не мав посвідчення водія.

Позивачем оспорюється правомірність дій відповідача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та правомірність постанови винесеної відносно нього за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Позивач вказує серед іншого на те, що відповідачем не було з'ясовано всі обставини справи, а саме того, що позивач припаркував свій автомобіль без порушень вимог ПДР та не здійснював керування транспортним засобом, не допитано свідка ОСОБА_7, не взято до уваги його показання та пояснення самого відповідача.

За клопотанням представника позивача судом заслухано показання свідка ОСОБА_7, який працює охоронцем у будинку позивача, який зазначив, що перебував на зміні, коли мав місце інцидент між позивачем та поліцією, котрий він спостерігав з допомогою камер спостереження на пульті охорони. Пункт охорони розташований у під'їзді і він має можливість спостерігати всіх хто входить та виходить з будинку. Того дня позивач прибув додому приблизно о 22.00 та приблизно через 20-25 хв. вийшов, у розмові з ним сказав, що буде чекати на свого сина. Далі він спостерігав як до автомобіля позивача під'їхала поліція, приблизно о 23.00, і як позивач розмовляв з поліцейськими. Коли поліція поїхала він не бачив, однак позивач повертався додому близько 24.00. Чи виходив позивач після цього з будинку йому достеменно не відомо, так як він періодично виходить та оглядає ввірену йому територію, однак обходи він здійснює непланово, тому сказати коли саме він був відсутній на пункті охорони повідомити не може.

За клопотанням представника третьої особи судом заслухано показання свідка ОСОБА_8, який зазначив, 27.08.2016 він виконував свої посадові обов'язки щодо патрулювання у нічну зміну. Під час патрулювання по вулиці Володимирській, він та ін. члени екіпажу побачили екіпаж поліції який спілкувався з ОСОБА_1, під'їхали запитати чи потрібна допомога. В цьому екіпажі був інспектор Москаленко М.І., який спілкувався з ОСОБА_1 і складав відносно нього адмінматеріал. В цей час Москаленку М.І. прийшов терміновий виклик, і він попросив допомоги, вказавши що в нього стосовно ОСОБА_1 є підозра, що він керує автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, після чого поїхав за викликом. З моменту їх прибуття на місце зупинки автомобіля ОСОБА_1, та до від'їзду екіпажу поліції з ОСОБА_9, ОСОБА_1 перебував на вулиці, керування автомобілем не здійснював. Після від'їзду Москаленка під час оформлення ним адмінматеріалів відносно ОСОБА_1 останній намагався поїхати з місця зупинки по зустрічному напрямку, та повернувши на ліво вперся в шлагбаум, після чого був заблокований патрульним автомобілем.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Зі змісту ст. 288 КУпАП, ст.ст. 19, 20 КАС України слідує, що рішення, дія чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути оскаржені до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення встановлений розділом IV КУпАП. Положеннями КУпАП визначено органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, підвідомчість справ про адміністративні правопорушення, порядок їх розгляду.

Пунктами 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено склад адміністративного правопорушення, об'єктивна сторона якого полягає, в т.ч., керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Правилами дорожнього руху у п.п. 2.1 а), 2.4 а) передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені частинами першою, другою і четвертою статті 126 покладено на органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у пунктах 1-2 розділу ІV передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 245 КУпАП визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно частин другої та третьої ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. У відповідності до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином дотримання вимог закону, якими визначено порядок та ін. процесуальні питання розгляду справи про адміністративне правопорушення є необхідною умовою законності прийнятого за результатами її розгляду рішення. Таке рішення не може бути визнане законним, якщо порушення закону, допущене під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було істотним та призвело до ущемлення прав та інтересів учасника справи. Не може бути визнане обґрунтованим рішення, прийняте без урахуванням усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд знаходить позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними та скасування оскаржуваної постанови не обґрунтованими.

Судом встановлено, що позивач 27.08.2016 о 04.00 здійснював керування автомобілем НОМЕР_2, по вулиці Володимирській в м. Києві, на вимогу відповідача не пред'явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Зазначені обставини підтверджуються:

- поясненнями відповідача та його показаннями, які надані відповідачем в якості свідка, зміст яких приведений судом вище. Показання відповідача суд вважає достовірними, і такими що підтверджуються вищевказані обставини щодо керування позивачем автомобілем, оскільки ці обставини знаходять своє підтвердження і в інших доказах, які суд наводить нижче;

- показаннями свідка ОСОБА_8, які підтверджують та доповнюють показання відповідача, в тому числі щодо таких значимих деталей події: дати та часу розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача - 27.08.2016 о 04.00;

- показаннями свідка ОСОБА_7, які, по-переше, не спростовуються показання відповідача та свідка ОСОБА_8, оскільки останній вказав, що а) не виключає можливості того, що позивач міг вийти з дому після 24.00; б) не бачив коли закінчився «інцидент» між позивачем та поліцією; по-друге, щодо значимих деталей події, а саме, дати та часу розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача 26.08.2016 о 23.00 спростовуються, як показаннями відповідача та свідка ОСОБА_8, так і іншими доказами, про які суд зазначає нижче;

- копією постанови серія ЕАА №030400 від 27.08.2016, у якій зазначено час та місце правопорушення: вул. Володимирська, 27.08.2016 о 04.00;

- копією постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2016, відповідно до якої встановлено, що позивача 27.08.2016 о 04.00 в м. Києві по вулиці Володимирській, 50 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп'яніння, від проходження огляду на стан сп'яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двої свідків, чим порушив п. 2.9 а), 2.5 ПДР, тобто, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно правил установлених ст.ст. 72, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою /рішення від 18 вересня 2015 року у справі «Ушаков та Ушакова проти України» п. 78, заява № 10705/12; рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series А заява №25/

Таким чином, виявивши допущене позивачем правопорушення, відповідач діяв в межах повноважень та у належний спосіб, відповідно до вимог визначених ст.ст. 222, 258, 283 КУпАП, пунктами 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

Відповідачем вірно кваліфіковано допущене позивачем порушення Правил дорожнього руху, а саме, вимог п.п. 2.1 а), 2.4 а), як адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачем розглянуто справо про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП без всебічного, повного і об'єктивне з'ясування обставин, оскільки встановлені відповідно до оскаржуваної постанови обставини підтверджені належними доказами, достовірність та достатність яких не ставиться судом під сумнів, і ці обставини є цілком достатніми для з'ясування питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене в задоволенні позову належить відмовити, оскільки оскаржувані дії відповідача щодо розгляду справи відносно позивача про адміністративне правопорушення є правомірними, крім цього судом не встановлено істотних порушень закону, які були допущені відповідачем при розгляді справи і призвели до ущемлення прав позивача, а оскаржуване рішення прийняте відповідачем з урахуванням усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 6-9, 19-20, 72-78, 90, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції м. Києва капрала поліції Москаленка М.І., третя особа: Департамент патрульної поліції, про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Лазаренко