Справа № 357/3648/19
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/3648/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 квітня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О.І.,

за участі секретаря - Сокур О.В.,

представника позивача - Іщенко А.П.,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_2 про затримання для ідентифікації з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на шість місяців з метою забезпечення видворення з України,-

В С Т А Н О В И В:

04.04.2019 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про затримання для ідентифікації з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на шість місяців з метою забезпечення видворення з України, мотивуючи тим, що 04 квітня 2019 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м.Біла Церква по вул. Привокзальна, 3-А працівниками Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області був виявлений громадянин Узбекистану ОСОБА_2 (ОСОБА_2) ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін. Громадянин Узбекистану ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 свій національний паспорт втратив під час проїзду в транспорті.

Під час перевірки документів було встановлено, що він прибув в Україну 22.12.2013 через КП «Горностаївка» та проживає понад 90 днів протягом 180 днів перебуває за адресою: АДРЕСА_1 за паспортним документом № НОМЕР_1/

Також стосовно громадянина Узбекистану ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, 9 серпня 2018 року Білоцерківським РВ УДМС України в Київській області було прийнято рішення № 51 про примусове повернення, яке він не виконав та інформація щодо перетину державного кордону у напрямку виїзд відсутня.

Разом з цим, громадянин Узбекистану ОСОБА_2 (ОСОБА_2) ІНФОРМАЦІЯ_1, заявив, що українську мову розуміє та не потребує перекладача, також вільно володіє російською мовою.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі по тексту - «Закон») нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

В частині 3 статті 3 Розділу І Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 Розділу II Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Однак, як вбачається з пояснень Відповідача, документи які б підтверджували його законне перебування на території України відсутні, що унеможливлює ідентифікацію особи Відповідача та є підставою для прийняття рішення про примусове видворення.

Відповідно до частини 1 статті 21 Розділу II Закону, в'їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України. Цією ж статтею Закону зазначено, що перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.

Звертають увагу суду на те, що громадянин Узбекистану ОСОБА_2 не має законних джерел для існування, власності та родинних зав'язків на території України, що є прямим порушення вищевказаної імперативної норми Закону.

Відповідно до частини 1 статті 23 Розділу III Закону, нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Абзацом 1 частиною 1 статті 26 Розділу III Закону передбачено, що «...іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції...».

Отже, беручи до уваги встановлені працівниками Білоцерківського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області факти та пояснення Відповідача можна дійти до висновку, що ОСОБА_2 є нелегальним мігрантом та знаходиться на території України без законних на те підстав та ухиляється від виконання рішення про примусове повернення.

Тому просили суд винести рішення про затримання для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України терміном на 6 (шість) місяців та примусове видворення з України громадянина Узбекистану ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1.

04.04.2019 року за вх. № 12769 судом отримано заяву про уточнення вимог, в якій позивач просить суд винести рішення про затримання відповідача для ідентифікації з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на шість місяців з метою забезпечення видворення з України громадянина Узбекистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні представник позивача Іщенко А.П., який діє на підставі довіреності від 14.02.2019 року за вих. № 8101/150-19 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та наполягав на її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав. На питання суду пояснив, що дійсно перебуває на території України без законних підстав, паспорт у нього був викрадений, а рішення № 51 про примусове повернення з України від 09 серпня 2018 року, яким надавався термін до 07.09.2018 року не виконав, оскільки не було матеріальної можливості.

Заслухавши пояснення представника позивача Іщенко А.П., відповідача ОСОБА_2, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, суд приходить до наступного.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, встановлено, що 04 квітня 2019 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері в м. Біла Церква по вул. Привокзальна, 3-А працівниками Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області був виявлений громадянин Узбекистану ОСОБА_2 (ОСОБА_2) ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України на визначений термін. Громадянин Узбекистану ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1 свій національний паспорт втратив під час проїзду в транспорті та під час перевірки документів було встановлено, що останній прибув в Україну 22.12.2013 через КП «Горностаївка» та проживає понад 90 днів, протягом 180 днів перебуває за адресою: АДРЕСА_1 за паспортним документом № НОМЕР_1.

Встановлено, що стосовно громадянина Узбекистану ОСОБА_2 (ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_1, 9 серпня 2018 року Білоцерківським РВ УДМС України в Київській області було прийнято рішення № 51 про примусове повернення, яке він не виконав та інформація щодо перетину державного кордону у напрямку виїзд відсутня, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповіддями.

Вказаним рішенням № 51 від 09 серпня 2018 року Білоцерківського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області вирішено примусово повернути за межі України громадянина Узбекистану ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язати останнього покинути територію України в термін до 07.09.2018 року.

Звертаючись з даним адміністративним позовом позивача зазначає, що документи які б підтверджували законне перебування відповідача на території України відсутні, що унеможливлює ідентифікацію особи відповідача та є підставою для прийняття рішення про примусове видворення.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що: « 1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом; f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

Тобто, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод відмежовує «затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну» (перша частина цього положення) та «затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» (друга частина цього положення).

Водночас, перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини «Ливада проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов'язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України можливе: у разі відсутності у іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, доумента, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

На підставі частини 13 статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі по тексту - «Закон») нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин /фактів/, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 1 ст. 73 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності з положеннями ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даному випадку, громадянин Узбекистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не має паспорту громадянина Республіки Узбекистану, встановленого зразка, не має посвідки на постійне проживання в Україні, встановленого зразка, тобто громадянина Республіки Узбекистану, який вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців, відсутній документ, що дає право на виїзд з України, що має наслідком застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України.

До того ж, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не спростував, а навпаки підтвердив, що дійсно перебуває на території України без законних підстав та у останнього дійсно відсутній документ, що посвідчує його особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, судом враховується і та обставина, що відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КАС України разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Зважаючи на те, що відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, у нього відсутні документи на право перебування на території України, а також те, що відповідачем визнано адміністративний позов позивача, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 25, 72, 73, 74, 75, 77, 78, 90, 122, 159, 189, 241-246, 250, 251, 286, 289, 371 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Положенням «Про Державну міграційну службу України», затверджене ПКМУ від 20.08.2014 року №360, Інструкцією «Про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_2 про затримання для ідентифікації з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України строком на шість місяців з метою забезпечення видворення з України, - задовольнити.

Затримати громадянина Узбекистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням останнього до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України терміном на шість місяців з метою забезпечення видворення з України.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 04.04.2019 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов