Справа № 812/10461/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №812/10461/13-а

адміністративне провадження №К/9901/37679/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - Інспекція) на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 (суддя - Цицюра О.О.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 (головуючий суддя - Шальєва В.А., судді - Компанієць І.Д., Бишов М.В.) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке науково-виробниче об'єднання «Імпульс» (далі - Товариство) до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.12.2013 № .

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що на запит податкового органу для проведення перевірки, результати якої оформлені актом № 147/22-0/31393258 від 28.11.2013, на підставі висновків якого Інспекцією було прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення, Товариством були надані належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи на підтвердження фактичного виконання господарських операцій, здійснених з ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій», які відповідають встановленим законодавством вимогам, містять несуперечливу і достовірну інформацію, підтверджують виконання сторонами відповідних господарських операцій.

Луганський окружний адміністративний суд постановою від 23.12.2013, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014, позов задовольнив повністю: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 12.12.2013 № .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходив з того, що: господарські операції між позивачем та ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» були реально (фактично) здійснені, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та регістрами бухгалтерського обліку, зокрема, рахунками-фактурами, видатковими та податковими накладними, реєстрами виданих та отриманих податкових накладних, прибутковими ордерами, вантажними деклараціями, платіжними дорученнями, виписками з банківського рахунку, книгою обліку довіреностей, довіреностями на отримання товару, з урахуванням того, що придбані у ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» були реалізовані позивачем ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія»; операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб'єктністю; постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2013 у справі № 826/12733/13-а за позовом ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» до ДПІ у Печерськомй районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, яка набрала законної сили, було встановлено порушення податковим органом законодавства при проведенні зустрічної звірки, а також фактичне здійснення господарських операцій між ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» та його контрагентами у січені - грудні 2012 року.

Інспекція оскаржила рішення суду апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 25.03.2014 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Інспекції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не надали належної правової оцінки тому, що будь-які документи мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції, а якщо такої не було - то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинними законодавством.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15.12.2015 закрив касаційне провадження за касаційною скаргою Інспекції у даній справі на підставі частини третьої статті 279 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Верховний Суд України постановою від 07.02.2017 скасував ухвалу Вищого адміністративного суду України від 15.12.2015 та передав справу до суду касаційної інстанції для продовження розгляду.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21.02.2017 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 01.04.2019 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження, визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи та призначив справу до попереднього розгляду на 02.04.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення стали висновки проведеної позапланової невиїзної документальної перевірки Товариства з питань повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, результати якої оформлені актом № 147/22-0/31393258 від 28.11.2013, за висновками якого Товариством були порушені вимоги пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого було занижено податок на додану вартість на загальну суму 2244693,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки вказано, що платником податків до перевірки не надано документів, що підтверджують оприбуткування отриманого товару на склад, журнал обліку довіреностей, а також жодного договору на поставку товару від ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій».

На підставі висновків вказаного акта перевірки Інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким збільшила Товариству суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 3367039,50 грн. (у тому числі: 2244693,00 грн. - за основним платежем, 1122346,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 Податкового кодексу України.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), податковий кредит може вважатися не підтвердженим.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об'єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) у складі вартості таких товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту.

Тобто, право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що: господарські операції між позивачем та ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» були реально (фактично) здійснені, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та регістрами бухгалтерського обліку, зокрема, рахунками-фактурами, видатковими та податковими накладними, реєстрами виданих та отриманих податкових накладних, прибутковими ордерами, вантажними деклараціями, платіжними дорученнями, виписками з банківського рахунку, книгою обліку довіреностей, довіреностями на отримання товару; при придбані товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» у позивача була наявна ділова мета, а саме - отримання прибутку внаслідок продажу зазначених товарно-матеріальних цінностей ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія».

Також, судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2013 у справі № 826/12733/13-а за позовом ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» до ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, яка набрала законної сили, було визнано протиправними дії ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо визнання нікчемними угод, укладених між ТОВ ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» з ТОВ «Гранд Технолоджіс» та іншими контрагентами за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, викладених в акті від 16.07.2013 № 312/26-55-22-04/32852232; визнано протиправними дії ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві щодо коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» по взаємовідносинам з ТОВ «Гранд Технолоджіс» та іншими контрагентами з січня по грудень 2012 року включно, здійснені на підставі акту про проведення зустрічної звірки від 16.07.2013 № 312/26-55-22-04/32852232; зобов'язано ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві вилучити з картки особового рахунку ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» та усіх інформаційних баз органів державної податкової служби, в тому числі електронної бази даних «Податковий блок», інформацію, внесену на підставі акту про проведення зустрічної звірки від 16.07.2013 № 312/26-55-22-04/32852232; зобов'язано ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві відновити у картці особового рахунку ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» та в усіх інформаційних базах органів державної податкової служби, в тому числі базі даних «Податковий блок», суми податкового кредиту та суми податкових зобов'язань, які ТОВ «Науково-дослідний інститут комп'ютерних технологій» включило до податкових декларацій з податку на додану вартість з січня по грудень 2012 року включно.

Таким чином, доводи Інспекції, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Луганського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23.12.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.02.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна