Справа № 804/3408/18
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/3408/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 р. в адміністративній справі №804/3408/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №ДН-357/262/АВ/ІП/МГ-ФС/245 від 23.04.2018 року, винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі акту інспекційного відвідування №ДН-357/262/АВ від 03.04.2018 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 111169,00 грн. за порушення вимог ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.12,33 Закону України «Про оплату праці», пунктів 4, 5 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» №1078.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 р. адміністративний позов задоволений.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН-357/262/АВ/ІП/МГ-ФС/245 від 23.04.2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 111690,00 грн.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області судовий збір у сумі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає про допущення позивачем порушень, встановлених під час перевірки та не спростованих в ході розгляду справи судом першої інстанції, за які оскарженою постановою на останнього накладено штраф. В свою чергу, виконання позивачем припису суб'єкта владних повноважень у визначені строки не є підставою для звільнення позивача від відповідальності за вчинене правопорушення.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 02.04.2018 року по 03.04.2018 року на підставі наказу №204-І від 30.03.2018 року та направлення на перевірку №63/4.2-11 від 02.04.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати, за результатами якої був складений акт перевірки № ДН-357/262/АВ від 03.04.2018 року (далі-Акт перевірки).

Підставою для проведення перевірки стала інформація, викладена в листі громадської організації «Громада майбутнього» вхід.№2603 від 27.02.2018 року.

Згідно вказаного акту перевірки, за результатами інспекційного відвідування встановлені порушення законодавства про працю, зокрема вимог ч.6 ст.95 КЗпП, ст.33 ЗУ №108 Пункт 4,5 ПКМУ №1078, ст.12 ЗУ «Про оплату праці», а саме, не здійснено індексацію заробітної плати у встановленому законодавством порядку.

На підставі Акту перевірки Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено припис № ДН-357/262/АВ/П від 04.04.2018 року про усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у п.4 якого зазначено зміст виявленого порушення, а саме: розмір підвищення заробітної плати у 2017 році не перевищує суму індексації, що склалась у місяцях підвищення заробітної плати, індексація заробітної плати не проводилась; порушено ч.6 ст.95 КЗпП, ст.33 ЗУ №108, Пункт 4,5 ПКМУ №1078; строк усунення порушень: 03.05.2018.

23.04.2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було прийнято постанову №ДН-357/262/АВ/ІП/МГ-ФС/245 про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення у сумі 111 690,00 грн., відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись з прийнятою постановою про накладення штрафу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови про накладення штрафу, як такої, що не відповідає критеріям, визначеним в ч.3 ст.2 КАС України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб (п. 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення №96)).

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

На виконання вимог ст. 259 КЗпП України постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Згідно п. п. 19-21 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно вказаного вище акту перевірки № ДН-357/262/АВ від 03.04.2018 року перевіркою відомостей нарахування заробітної плати за 2017 рік встановлено, що заробітна плата підвищувалась: у травні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склала, відповідно, 2821,52 грн., 2660,52 грн., 3029,02 грн.; у листопаді 2017 року ОСОБА_2 заробітну плату підвищено на 4,03 грн., що склало 2825,55 грн., ОСОБА_3 заробітну плату підвищено на 4,53 гривень - що склало 2665,05 грн., та ОСОБА_4 заробітну плату підвищено на 4,03 гривень - що склало 3033,05 грн.

Індекс споживчих цін - за серпень - жовтень 2017 р. становив 103,1 % (0,999 х 1,020 х 1,012 х 100), тобто перевищив поріг індексації (103 %).

Отже, у грудні 2017 року настає право на індексацію зарплати.

При цьому, позивачем підвищено заробітну плату у 2017 році, коли необхідності у проведенні індексації не виникало, так як не було перевищено поріг індексації. Тобто травень 2017 року стає новим базовим місяцем, за яким виникає необхідність проведення індексації, та такий обов'язок виникає у листопаді 2017 року.

Сума індексації у листопаді 2017 року повинна скласти 62,31 грн., при цьому позивачем у листопаді 2017 року було здійснено підвищення окладу на 5 грн., таким чином внаслідок порівняння нарахованої індексації та суми підвищення сума індексації у листопаді 2017 року повинна складати - 57,31 грн.

Вказаний розрахунок суми індексації також підтверджено розрахунком, проведеним Аудиторською фірмою «Транс-Аудит» та викладеним у листі №46 від 04.05.2018 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про оплату праці», норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Таким чином, враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою, передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Отже, індексація заробітної плати є однією з державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Водночас, судом першої інстанції також було встановлено та відповідачем не заперечується, що позивачем було виконано припис та усунуто порушення пункту 4 припису № ДН-357/262/АВ/П від 04.04.2018 року

Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні особи, які використовують найману працю, в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці несуть відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

При цьому, абзацом 2 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Крім того, відповідно до частини 11 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

В свою чергу, відповідно до п.29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Судом першої інстанції звернуто увагу щодо наявності протиріч у наведених нормативно-правових актах, які судом трактуються на користь позивача, оскільки, за висновком суду, зважаючи на виконання позивачем припису органу контролю у визначений строк та в повному обсязі, до позивача застосовано максимально можливий захід впливу, який не відповідає критерію пропорційності, та фактично позбавляє позивача, у позасудовому порядку заперечити захід, вжитий стосовно нього.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, враховуючи обставини даної справи.

Так, оскаржуваною постановою до позивача застосовано фінансову санкцію у розмірі 111690,00 грн., в той час, як виконані позивачем вимоги припису у встановлений цим приписом строк зобов'язували позивача провести та виплатити індексацію заробітної плати найманим працівникам. Загальна сума таких виплат становила 118,36 грн. Отже, суд обґрунтовано дійшов висновку щодо недотримання в даному випадку необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілям, на досягнення яких спрямоване прийняте щодо нього відповідачем рішення.

Також колегія суддів вважає, що відповідачем під час перевірки не враховано відсутність з боку осіб, щодо яких виявлено порушення вимог законодавства про працю, тобто працівників, яким не було своєчасно нараховано індексацію заробітної плати, будь-яких скарг. Також не взято до уваги, що в даному випадку підставою для проведення перевірки додержання позивачем вимог законодавства про працю слугував лист ГО «Громада майбутнього» (ар.с.52), в якому державний орган повідомлено про наявність звернень мешканців м.Кривого Рогу, які працювали в магазинах мережі «М'ясна мануфактура» без офіційного працевлаштування та яким заробітна плата виплачувалась із затримкою або не в повному обсязі, а у разі звільнення не виплачувалась. При цьому, згідно змісту цього листа не зазначено, в чиїх саме інтересах діяла дана громадська організації, які саме громадяни звертались до громадської організації з метою отримання захисту; будь-яких заяв, начебто отриманих громадською організацією від мешканців м. Кривий Ріг, до наведеного листа не додано. Отже, вирішуючи питання щодо призначення перевірки, відповідач мав перевірити наявність відповідних підстав, адже фактично будь-яких скарг працівників мережі «М'ясна мануфактура» щодо порушення відносно них вимог законодавства про працю відповідач не отримував.

Позивачем в позовній заяві не ставилось питання щодо перевірки законності підстав прийняття відповідачем наказу від 30.03.2018 №204-І про призначення інспекційного відвідування, проте, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає дії відповідача такими, що не узгоджуються з метою здійснення контролю з боку державного органу, яка в першу чергу полягає у захисті порушених прав та попередженні відповідних порушень у майбутньому.

Колегія суддів вважає, що застосований відповідачем захід впливу не відповідає критерію пропорційності, оскільки не сприяє в даному випадку досягненню певної мети, яка в першу чергу полягає у профілактиці порушень, не є необхідною, за умови відновлення порушеного права, та виправданою, оскільки результат, досягнення якого ставилось на меті, був отриманий та застосування найбільшого обмеження прав в даному випадку не сприяло досягненню такого результату.

Отже, застосовані до позивача штрафні санкції, що значно перевищують розмір виявлених збитків, добровільно відшкодованих позивачем у строки, визначені суб'єктом владних повноважень, є надмірним для позивача тягарем, що може спричинити для нього тяжкі наслідки, що жодним чином не сприяє досягненню того результату, який ставиться на меті в діяльності відповідача.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 р. в адміністративній справі №804/3408/18 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко