Справа № 810/1913/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1913/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року, що прийняте о 14 год. 50 хв. у місті Києві (повний текст складений 10 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії Білоцерківського ОУПФУ Київської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_5 заборгованості з основної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, що утворилась з листопада 2011 року у зв'язку з невиконанням рішень судів, неправомірними;

- зобов'язати Білоцерківське ОУПФУ Київської області нарахувати та виплатити основну пенсію за віком в розмірі 8 мінімальних пенсій та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю за період з 01.11.2011 по 13.02.2014 у розмірі, визначеному постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 17.12.2009 у справі № 2а-10096/2009;

- зобов'язати Білоцерківське ОУПФУ Київської області нарахувати та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р 2018, починаючи з 17.07.2018.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані дії відповідача є протиправними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є пенсіонером, учасником ліквідації аварії ЧАЕС, інвалідом другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи. Як пенсіонер з 05.11.2007 перебуває на обліку в Білоцерківському ОУПФУ Київської області, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області, та отримує пенсію по інвалідності від захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09 відповідача зобов'язано провести перерахунок та виплату ОСОБА_5 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та ст. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з 01.01.2009.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції від 06.08.2010 та постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, ОСОБА_5 проведено перерахунок пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з встановленого ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та ст. 53 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з 01.01.2009.

Доплату за період з 01.01.2009 по 31.08.2010 в сумі 76950,60 грн. відповідачем було нараховано та виплачено у вересні 2010 року.

Починаючи з 01.09.2010 по 31.10.2011 виплата основної та додаткової пенсій ОСОБА_5 проводилась у розмірах, встановлених судовим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09.

З 01.11.2011 розмір основної та додаткової пенсій позивачу перераховано та виплачується відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 № 745 та від 23.11.2011 № 1210.

У зв'язку зі зміною з 01.11.2011 розміру виплачуваної пенсії, який не відповідає розміру, визначеному постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, позивач дійшов висновку про невиконання вищезазначеного судового рішення та звернувся за захистом своїх прав до Європейського суду з прав людини.

Згідно з Рішенням Європейський суду з прав людини від 13.02.2014 у справі «Щукін та інші проти України» (заява № 59834/09 та 249 інших заяв) в заявах, зазначених у Додатку 1, поміж яких також значиться заява ОСОБА_5 щодо невиконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 17.12.2009, було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників. Суд також дійшов висновку, що було порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Позивач, вважаючи, що у період з 01.11.2011 йому невірно нараховано пенсію, без виконання вимог рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, звернувся до відповідача з заявою про її перерахунок, на що отримав відмову, оформлену листом від 10.04.2018 № 313/С-01.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що постанова Білоцерківського міськрайонного Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09 пенсійним органом виконана, а отже позовні вимоги в частині зобов'язання Білоцерківського ОУПФУ Київської області нарахувати та виплатити основну та додаткову пенсії за період з 01.11.2011 по 13.02.2014 у розмірі, встановленому зазначеною постановою, задоволенню не підлягають. Також суд зазначив, що на час звернення позивача до суду та розгляду даної справи в суді, позивач не звертався до відповідача з заявою за призначенням йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю на підставі рішення № 6-р/2018 Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р 2018, починаючи з 17.07.2018.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із пунктом 4 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 9 липня 2007 року. згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 статті 50 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам ІІ групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

При цьому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 були визначені мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 4 червня 2011 року № 3491-VI, який набрав чинності 19 червня 2011 року, зокрема пунктом 7 частиною 1 зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частиною 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статті 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року, який набрав чинності 3 серпня 2014 року, доповнено Розділ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67, якими встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Крім того, 28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, який набув чинності 1 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2011, 2012 та 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (в редакції, чинній до 3 серпня 2014 року) не передбачалось обмежень щодо застосування статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, з 1 січня 2014 по 2 серпня 2014 року включно під час визначення розміру пенсії позивачу застосуванню підлягали положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

У відповідності до пункту 3 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Із набуттям чинності Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищевикладене, виплачуючи позивачу з 1 листопада 2011 по 31 грудня 2013 року та з 3 серпня 2014 року пенсію та доплати у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач діяв правомірно.

Щодо посилання на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.12.2009 у справі № 2-а-10096/09, то колегія суддів зазначає, що після ухвалення цього рішення правове регулювання спірних правовідносин суттєво змінився, оскільки визначення не лише порядку, а й розмірів спірних виплат було делеговано Кабінету Міністрів України.

Європейський суд з прав людини зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (рішення у справах «Аррас та інші проти Італії» (Arras and Others v. Italy), заява № 17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та «Сухобоков проти Росії» (Sukhobokov v. Russia), заява № 75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року). Європейський суд з прав людини констатує, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни (ухвала у справі «Валентина Ніканорівна ВЕЛИКОДА проти України», заява № 43331/12 від 03.06.2014).

Таким чином, рішення суду, у якому не визначено кінцеву дату задоволення позовних вимог про нарахування регулярних виплат та яким вирішено спір у правовідносинах, правове регулювання яких суттєво змінилося, втрачає свою актуальність у випадку внесення певних змін у законодавство щодо пенсійного забезпечення.

Отже, посилання на рішення судів у справі № 2-а-10096/09 колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки після набрання цими рішеннями законної сили правове регулювання розміру відповідних виплат суттєво змінилося, що не дозволяє застосовувати ці рішення до спірних правовідносин, які є актуальними на даний час.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач направила позов до суду лише 18.04.2018.

Відповідно до частин першої-другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів наголошує на тому, що спірні пенсійні виплати є постійними, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат. Тобто про своє порушене право позивач дізнався після отримання неповних сум виплат, які виплачувались згідно постанов Кабінету Міністрів України у менших розмірах ніж визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Щодо частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то колегія суддів наголошує на тому, що вона регулює питання виплати вже нарахованої, але не виплаченої пенсії, а тому не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки позивачу за відповідний період пенсія не нараховувалася.

Таким чином, при зверненні до суду з позовом про зобов'язання здійснити нарахування та виплату пенсії відповідно до вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 1 листопада 2011 року позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною 2 статті 122 КАС, а тому позовні вимоги за період з 1 листопада 2011 року по 14 жовтня 2017 року підлягають залишенню без розгляду.

В решті позовних вимог за період, починаючи з 15 жовтня 2017 року слід відмовити з підстав, наведених вище.

Аналогічну позицію в подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 344/14522/17.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 319 КАС 1. Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу (пункт 8 частини першої статті 240 КАС).

Згідно частини третьої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без розгляду в частині позовних вимог з 01 листопада 2011 року по 14 жовтня 2017 року. В іншій частині рішення суду є правильним, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року скасувати в частині позовних вимог за період з 01 листопада 2011 року по 14 жовтня 2017 року.

У скасованій частині позов залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов