Справа № 1740/1992/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/4562/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

за участю представника позивача Шевчук В.С.

за участю представника відповідача Дацюк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Щербаковим В.В. о 16 годині 20 хвилині у м. Рівному, повний текст складений 22.10.2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» (далі - ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг», позивач) звернулося з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови від 03.07.2018 №РВ111/1122/000285/ТД-ФС про накладення штрафу на загальну суму 223380,00 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області від 03.07.2018 №РВ111/1122/000285/ТД-ФС. Стягнуто із суб'єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Рівненській області за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» судовий збір в сумі 3350,70грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для проведення інспекційного відвідування стало звернення Генеральної прокуратури України. Згідно з оспореною постановою, всупереч вимогам ч.3 ст.24 КЗпП України допущено позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи без укладання трудового договору.

Разом з тим, правовідносини між зазначеними особами носили тимчасовий характер, обумовлювалися виконанням певного об?єму робіт і повністю припинилися 27.06.2018 року із підписанням відповідного акту. Подібне вбачається з цивільно-правових договорів, актів виконаних робіт, що наявні в матеріалах справи. Також, позивачем як податковим агентом, у зв?язку із виплатою фізичній особі грошових коштів, було утримано з їх доходу відповідні суми податкових зобов?язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також окремо нараховано та сплачено суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальну страхування.

Отже, зазначені договори не містять ознаки трудового, так як відсутня заява про прийняття на роботу, відповідні накази, відсутній факт надання роботодавцю трудової книжки та внесення у неї відповідних записів, на зазначених осіб не поширювались правила внутрішнього трудового розпорядку, не отримувався пакет соціальних гарантій, засоби індивідуального захисту не видавались, інструктаж з охорони праці не проводився.

Суд критично відноситься до протоколу допиту свідка як доказу, так як подібний факт відбувся в рамках кримінальної справи і відсутні дані про дозвіл на розголошення такої інформації (ч.1 ст.74 КЗпП України).

Викладена вище позиція, підтверджується допитаними в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4 та відсутності даних про визнання договорів цивільно-правового характеру удаваними чи нікчемними.

Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року відмовлено в судових витратах.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Управління Держпраці у Рівненській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що під час інспекційного відвідування було встановлено, що будівельні роботи виконував громадянин Азербайджану ОСОБА_3, який пояснив, що проводить роботи по очищенню стічної канави на території будівництва і жодних договорів з ним не укладалося, на території України перебуває тимчасово, дозволу на працевлаштування не отримував. Також будівельні роботи виконував ОСОБА_4, який був допитаний оперуповноваженим УСБУ в Рівненській області та в протоколі допиту вказав, що виконав роботи за договорами цивільно-правового характеру більше року, підпорядковується виконробу ОСОБА_5, раз у два тижні отримує аванс та раз у два тижні зарплату особисто в бухгалтерії ТОВ отримував засоби індивідуального захисту та постійно з ним проводяться інструктажі щодо безпеки праці. Отже, останній виконував роботи не на власний ризик і мало місце підпорядкування. У зазначеному договорі передбачено матеріальну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов?язань. Отже, подібне характерно для трудових правовідносин.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив мотиви аналогічні судовому рішенню. Крім того, вказав, що лист Генеральної прокуратури України не може слугувати підставою для подібної перевірки.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу №497 від 12.06.2018 та направлення на інспекційне відвідування №379-Н/09-27 від 12.06.2018 Управлінням Держпраці у Рівненській області, у період з 13.10.2017 по 14.10.2017 було проведено інспекційне відвідування ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» на предмет додержання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якого складено акт від 14.06.2018 №РВ/111/1122/АВ.

Також, за результатами інспекційного відвідування інспектором праці було складено припис №РВ111/1122/АВ/П від 14.06.2018, в якому ТОВ зобов'язано вжити заходів щодо приведення у відповідність до норм чинного законодавства України при працевлаштуванні працівників та враховувати вимоги статті 24 КЗпП України.

20.06.2018 позивачем надано відповідь на припис листом за №100, а також заперечення на акт перевірки за №101.

В акті інспекційного відвідування №РВ/111/1122/АВ від 14.06.2018 зазначено про порушення ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме: працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому в описовій частині акту зафіксовано, що до перевірки позивачем надано копії договорів цивільно-правового характеру на виконання робіт по утепленню та оздобленню стін фасадів будинку, укладені між ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» та ОСОБА_4. Оскільки, в ході перевірки ОСОБА_4 надав пояснення, що виконує роботи для позивача більше року, підпорядковується виконробу ОСОБА_5, отримує від позивача засоби індивідуального захисту, то державними інспекторами праці зроблені висновки, що зазначені цивільно-правові угоди містять ознаки трудових договорів. Також в акті зазначено, що згідно пояснень ОСОБА_3, останній зазначив, що виконував роботу по очищенню стічної канави на території об'єкту будівництва, також вказав, що жодних договорів із позивачем не укладав. В підтвердження вищевикладених доводів відповідача, останнім до суду було надано пояснення ОСОБА_3, що відібрані працівниками відповідача 12.06.2018 та протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 12.06.2018, складений працівником оперативного підрозділу управління СБУ в Рівненській області.

На підставі таких висновків відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ/111/1122/000285/ТД-ФС від 03.07.2018, якою до ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» застосовано штраф за порушення законодавства про працю в сумі 223800,00грн.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваної постанови Управління Держпраці у Рівненській області від 03.07.2018 №РВ111/1122/000285/ТД-ФС та підставно її скасував, виходячи з наступного.

Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, є Державна служба України з питань праці (Держпраці) (п.1).

До завдань Держпраці належить, зокрема, державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, а також зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування - п.4 Положення №96.

Правові та організаційні засади проведення державного нагляду (контролю) визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та регулюється Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Статтею 6 Закону №877-V визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є: подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб'єктом господарювання у документі обов'язкової звітності, крім випадків, коли суб'єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов'язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов'язаний повідомити суб'єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу; перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю); звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров'ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб'єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред'явили документи, передбачені цим абзацом; неподання суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів; доручення Прем'єр-міністра України про перевірку суб'єктів господарювання у відповідній сфері у зв'язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров'я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Відповідно до положень ст.7 Закону №877-V, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає відповідний наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, і предмет перевірки, та на підставі якого оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, що підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою. Перед початком перевірки суб'єкта господарювання посадові особи, які проводять перевірку, пред'являють керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі направлення та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу, і надають суб'єкту господарювання копію направлення на перевірку, а також інформують цих осіб про мету перевірки.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3); за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю (пп.5).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

П.27 Порядку №295 визначено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Частиною 1, 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, серед іншого: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, зазначені у частині другій ст.265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - ч.4 ст.265 КЗпП України.

Відповідно до вимог п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Підставою для проведення позапланового заходу стало звернення Генеральної прокуратури України від 30.05.2018 №07/1/1-19466-17.

З оспорюваної постанови відповідача, вбачається, що ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» всупереч вимогам ч.3 ст.24 КЗпП України допустив працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, до позивача застосовано штраф в сумі 223380,00грн. (а.с. 25)

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що у 2018 році ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» (Замовник) було укладено з ОСОБА_4 (Виконавець) договори цивільно-правового характеру, зокрема, №3/1 від 02.05.2018, №4 від 15.05.2018 та №5 від 11.06.2018, згідно з п.1.1 яких, Виконавець зобов'язувався виконувати опоряджувальні роботи на об'єктах будівництва ТОВ строком з 02.05.2018 по 07.05.2018, з 15.05.2018 по 31.05.2018 та з 11.06.2018 по 27.06.2018. Пунктом 1.3 вказаних договорів передбачено, що Виконавець виконує роботу на власний ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням. Згідно з п.2.1 договорів, сторони домовилися, що оплата за виконані роботи буде здійснюватися згідно акту прийому-передачі виконання робіт. (а.с. 34 - 39)

Сторонами було підписано акти виконаних робіт від 07.05.2018, від 31.05.2018 та від 27.06.2018, згідно з якими Замовник прийняв певних об'ємів робіт, а Виконавець - їх вартість (а.с. 40 - 42).

Позивачем надано звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з травня 2018 року по липень 2018 року та податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2-3 квартали 2018 року.

В період травня-червня 2018 року ОСОБА_4 також мав взаємовідносини щодо надання послуг будівельного підряду із іншими суб'єктами господарювання, а саме: ТОВ «Теплосервіс», ТОВ «Будівельна компанія «Случ», ТОВ Фірма «Кортакоз» і таке вбачається з цивільно-правових договорів №10 від 17.05.2018, №14 від 25.05.2018, №21 від 01.06.2018 (а.с.108 - 110)

Згідно із приписами статті 21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1 статті 23 КЗпП передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (частина 2 статті 23 КЗпП).

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV передбачено, що страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Водночас особи, які працюють за цивільно-правовим договором можуть самостійно застрахуватися у Фонді соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань. У разі нещасного випадку або професійного захворювання застраховані особи можуть отримати відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Суд апеляційної інстанції вважає, що трудовим договором є угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції, за умовами якої працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами і метою договору є отримання певного результату.

ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг», як Замовником, та громадянином, як Виконавцем, укладено цивільно-правові договори №3/1 від 02.05.2018, №4 від 15.05.2018 та №5 від 11.06.2018, відповідно до умов яких Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати утеплення та оздоблення фасаду приміщення по вул. Дворецькій, 108 у м. Рівному.

Таким чином, цивільно-правові договори з ОСОБА_4 не містить ознак трудового, оскільки відповідно до укладених з ним цивільно-правових договорів, не виникали трудові правовідносини та здійснювалось виключно виконання-приймання робіт, а саме: відсутні заяви про працевлаштування працівника та відповідні накази про прийом на роботу, відсутній факт надання «роботодавцю» трудової книжки та внесення у неї відповідного запису про прийом на «роботу», на обумовлену особу не поширювалися правила внутрішнього трудового розпорядку, даний виконавець не отримував пакету соціальних гарантій (відпустки, оплати днів непрацездатності, страхування в фондах соціального захисту), засоби індивідуального захисту не видавались, інструктажі з охорони праці не проводились, договори укладені щодо виконання певної роботи-підряду, а не праці.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судові рішення про визнання договорів цивільно-правового характеру №3/1 від 02.05.2018, №4 від 15.05.2018 та №5 від 11.06.2018 удаваними чи нікчемними, відсутні.

Щодо ОСОБА_3, то з матеріалів справи вбачається, і таке встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що позивач в ході перевірки повідомляв відповідача проте, що такої особи серед найманих працівників та залучених підрядників не рахується, про його існування ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» нічого не відомо - лист-пояснення №98 від 14.06.2018, заперечення на акт перевірки №101 від 20.06.2018.

Дане вбачається і з пояснень, які відібрані у ОСОБА_3, де не вказано жодної інформації про перебування вказаної особи в будь-яких відносинах із ТОВ «Укрбудреммонтаж Інжиніринг» (а.с.62)

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що протокол допиту свідка від 13.06.2018 є недопустимим доказом і врахуванню судом в ході розгляду судового спору не підлягає, оскільки такий складений старшим оперуповноваженим ВНЗЕ Управління СБУ в Рівненській області капітаном Музикою О.І. в межах досудового розслідування кримінального провадження №0003045 від 25.09.2017, яке з огляду на дані, що містяться в листі Генеральної прокуратури України №07/1/1-19466-17 від 30.05.2018 перебуває на досудовому розслідуванні в Управлінні з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України за ознаками ч.5 ст.191 КК України.

Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано жодного письмового дозволу слідчого або прокурора, про те, що посадовим особам Управління Держпраці у Рівненській області надано дозвіл на розголошення інформації, а саме інформації, що міститься в протоколі допиту від 13.06.2018 , в тому числі у судових спорах із третіми особами, серед яких є і позивач.

Згідно з ч.1 ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що доказів про трудові правовідносини з ОСОБА_4 не надано. В поясненнях на які покликається відповідач, були внесені зміни самим допитуваним. Крім того, в ході судового розгляду, він сам спростував пояснення вказавши на те, що не так його зрозуміли (протокол судового засідання від 05.10.2018 а.с. 171 - 173). Працівники Держпраці пояснень у ОСОБА_4 не відбирали.

ОСОБА_3 в якості свідка не допитано.

Крім того, з матеріалів справи та перевірки відповідача вбачається, що основною підставою для перевірки слугував запит Генеральної прокуратури України, про необхідність здійснення відповідної перевірки.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», серед переліку підстав для здійснення позапланових заходів державного контролю, відсутня така підстава як запит органу прокуратури на здійснення перевірки.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року у справі № 1740/1992/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повний текст судового рішення виготовлено 08.04.2019 року.