Справа № 440/4733/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4733/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кривошапка Н.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Богачук С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги:

визнання протиправним та скасування рішення від 09.06.2017 № 000017/16-31-40-02/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій в розмірі 6800 грн за порушення вимог ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"

визнання протиправним та скасування рішення від 09.06.2017 № 000018/16-31-40-02/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій в розмірі 17000 грн за порушення вимог ч. 13 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2018 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою від 29 грудня 2018 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішивши розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що оскаржувані рішення від 09.06.2017 № 000017/16-31-40-02/НОМЕР_1 та від 09.06.2017 № 000018/16-31-40-02/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій прийняті контролюючим органом на підставі необґрунтованих висновків і є протиправними.

Вказуючи на протиправність таких рішень, ФОП ОСОБА_1 зазначав, що вони винесені на підставі висновків контролюючого органу про порушення ним вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме: здійснення продажу пива особі, яка не досягла 18 років, а також здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями суб`єктом господарювання за відсутності у нього ліцензій.

Позивач стверджував, що продавець ОСОБА_3, яка здійснила продаж пива неповнолітній особі, не перебувала з ФОП ОСОБА_1 у трудових відносинах, нею реалізований товар, що не належав йому, з торгівельної точки, в якій він не займався підприємницькою діяльністю. Таким чином, факт продажу алкоголю неповнолітньому не має жодного зв"язку з підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_1

З огляду на викладене, позивач вказував про безпідставність застосування до нього фінансових санкцій оскаржуваними рішеннями, оскільки жодним чином не має відношення до реалізації продавцем ОСОБА_3 пива неповнолітньому.

У відзиві на позовну заяву /а.с. 46-47/ відповідач стверджував про правомірність оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій.

Зазначав, що у ході перевірки Миргородським відділом поліції ГУ НП України в Полтавській області приміщення вокзалу станції "Ромодан" встановлено порушення позивачем ч. 13 статті 15, ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме: ОСОБА_3, продавцем магазину "ПП ОСОБА_1", який знаходиться в приміщенні вокзалу ст. "Ромодан", реалізовано неповнолітньому ОСОБА_4 пиво.

Таким чином, на думку відповідача, контролюючим органом правомірно винесені оскаржувані рішення, якими до позивача застосовані штрафні санкції.

25 січня 2019 року представником позивача до суду подана відповідь на відзив /а.с. 83-85/, у якій ним повторно зазначено, що матеріалами перевірки не підтверджується факт перебування продавця ОСОБА_3 у трудових відносинах з позивачем - суб`єктом господарювання, факт приналежності кіоску, у якому здійснювала ОСОБА_3 продаж товарів, ФОП ОСОБА_1, а також те, що реалізований товар належав останньому.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеному обґрунтуванню позову.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 07.06.2000 виконавчим комітетом Полтавської міської ради, номер запису в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 0031034 /а.с.97-98/.

12.11.2016 працівниками Миргородського відділення поліції ГУНП в Полтавській області складений протокол про адміністративне правопорушення №435935 відносно гр. ОСОБА_3, яка, згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення, працюючи продавцем в кіоску "ПП ОСОБА_1" продала неповнолітньому пляшку пива "Чернігівське" місткістю 0,5 л. /а.с.60/.

У письмових поясненнях працівникам поліції гр. ОСОБА_3 зазначила, що працює продавцем в кіоску "ПП ОСОБА_1", який розташований в приміщенні вокзалу станції "Ромодан", на підтвердження свого працевлаштування надала копію свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 від 09.06.2000.

16.01.2017 адміністративною комісією при Ромоданівській селищній раді винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою гр. ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні порушення, що передбачене частиною другою статті 156 КУпАП та застосовано штрафну санкцію у розмірі 510,00 грн /а.с.69/.

На підставі адміністративного матеріалу, надісланого Миргородським відділенням поліції ГУНП в Полтавській області, ГУ ДФС у Полтавській області винесені рішення:

- № 000017/16-31-40-02/НОМЕР_1 від 09.06.2017 про застосування фінансових санкцій в розмірі 6800 грн за порушення вимог ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"

- № 000018/16-31-40-02/НОМЕР_1 від 09.06.2017 про застосування фінансових санкцій в розмірі 17000 грн за порушення вимог ч. 13 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Позивач не погодився з рішенням від 09.06.2017 № 000017/16-31-40-02/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій в розмірі 6800 грн, а також з рішенням від 09.06.2017 № 000018/16-31-40-02/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій в розмірі 17000 грн, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481/95) (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 153 Закону № 481/95, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 153 цього ж Закону, продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів такій особі забороняється.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 153 цього Закону - 6800 гривень.

Частиною дванадцятою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

За порушення вищевказаної норми Закону №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абзац 5 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР).

Висновки щодо правозастосування

Приймаючі оскаржувані рішення, контролюючий орган виходив з того, що за наслідками перевірки, проведеної працівниками поліції у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, вчинене гр.ОСОБА_3, встановлено порушення позивачем вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме: здійснення продажу пива особі, яка не досягла 18 років, а також здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями суб`єктом господарювання за відсутності у нього ліцензій.

Надаючи оцінку таким висновкам, суд вказує про їх необґрунтованість з огляду на таке.

З відібраних працівниками Миргородського відділення поліції ГУНП в Полтавській області письмових пояснень слідує, що ОСОБА_3 працює продавцем в кіоску, в якому, нібито, здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, а також вона є такою, що перебуває з ним у трудових відносинах.

Приймаючи оскаржувані рішення, контролюючий орган виходив з доведеності факту перебування гр. ОСОБА_5 з позивачем у трудових відносинах, в основу чого лягли її пояснення, надані працівникам поліції, та надана нею до перевірки копія свідоцтва про державну реєстрацію СПДФО ОСОБА_1 Доказом цього факту відповідач вказав матеріали про адміністративне правопорушення, вчинене гр.ОСОБА_3, які територіальний підрозділ поліції направив для розгляду до ГУ ДФС у Полтавській області.

Однак факт перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 і взагалі зв"язок ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідачем у судовому засіданні відповідачем не був доведений. Зокрема, відповідно до наявної в матеріалах справи копії повідомлення про прийняття працівника на роботу від 29.09.2015 року /а.с. 112/ вбачається, що позивачем 30.09.2015 прийнята на роботу ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_2), про що укладений трудовий договір /а.с. 113-114/.

Також з наданого представником відповідача до суду податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ОСОБА_1 за 4 квартал 2016 року вбачається, що позивачем сплачувався податок на доходи фізичних осіб за особу з рнокпп НОМЕР_2 (ОСОБА_6) та з рнокпп НОМЕР_3. З інформації, наданої суду /а.с. 128/, встановлено, що за рнокпп НОМЕР_3 зареєстрована ОСОБА_7.

Отже, на час проведення перевірки у трудових відносинах з позивачем перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яким позивач сплачував заробітну плату з утриманням необхідних податків та зборів. Відомостей щодо працевлаштування гр. ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_1 судом не отримано.

Позивачем пояснено, що ним дійсно на підставі договору оренду № 84/07-Н нерухомого майна, що належить до державної власності, орендовано 15,00 кв. м. приміщення за адресою: АДРЕСА_2, де ним здійснюється підприємницька діяльність. Однак з гр. ОСОБА_3 він не перебуває у трудових відносинах і не знайомий взагалі. Окремо, позивач звернув увагу на те, що копія свідоцтва про реєстрацію його приватним підприємцем, яка начебто була вилучена працівниками поліції на місці здійснення роздрібною торгівлі продавцем ОСОБА_3, є надто старою та на місці здійснення ним своє підприємницької діяльності малося інше свідоцтво, копію якого він надав у судовому засіданні і яка датована29.11.2002 року (а.с.97).

Окремо позивач навів аргумент про те, що у ході оформлення працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення гр.ОСОБА_3 його не було опитано і жодним чином повідомлено про оформлення цих матеріалів.

Позивач стверджував, що він ніколи не оформляв ліцензії на здійснення торгівлі алкогольними напоями і й належному йому кіоску відсутня така продукція. Відповідач надав відомості, що дійсно, позивач такої ліцензії не отримував. Водночас у матеріалах про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості про наявність у кіоску, де працювала ОСОБА_3 алкогольної продукції.

Окремо суд звертає увагу на те, що після отримання копій матеріалів про адміністративне правопорушення ГУ ДФС у Полтавській області не було вчинено жодних дій щодо перевірки ФОП ОСОБА_1 Останній також не був ані опитаний будь-яким чином, ані повідомлений про розгляд справи про накладення штрафних санкцій.

Тим самим відповідач прийняв рішення без належної об"єктивності, поза межами існуючих процедур та з порушенням права позивача на участь у прийнятті рішення щодо нього.

Резюмуючи викладене, суд констатує відсутність доказів вчинення податкового правопорушення ФОП ОСОБА_8: відсутність доказів того, що торгівельний об"єкт, де було продано алкоголь неповнолітньому без ліцензії на торгівлю алкоголем, належить ОСОБА_1, відсутність доказів зв"язку продавця ОСОБА_3 з ОСОБА_1, відсутність доказів наявності алкогольної продукції на торгівельному об"єкті, належному ФОП ОСОБА_9

Суд не приймає у якості доказу наявності трудових стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 копію пояснення останньої, наявну у матеріалах про адміністративне правопорушення - ця копія протирічить іншим наявним у справі доказам у їх сукупності.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність тверджень контролюючого органу щодо здійснення продажу алкоголю особі, яка не досягла 18 років, а також здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями суб`єктом господарювання за відсутності у нього ліцензій, працівником саме позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно й протиправно був притягнутий до відповідальності з порушенням процедури та з порушенням його права надати пояснення та права на участь у прийнятті рішення.

За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов'язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відтак, відповідачем не була доведена правомірність та законність оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій від 09.06.2017 № 000017/16-31-40-02/НОМЕР_1 та від 09.06.2017 № 000018/16-31-40-02/НОМЕР_1.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування таких рішень, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, сума судових витрат зі сплати судового збору, яка підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області, складає 1762 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1) до Головного управління ДФС в Полтавській області (вул.Європейська, 4 м.Полтава ) задовольнити повністю.

Рішення Головного управління ДФС в Полтавській області про застосування фінансових санкцій № 000017/16-31-40-02/НОМЕР_1 від 09 червня 2017 року та №000018/16-31-40-02/НОМЕР_1 від 09 червня 2017 року - визнати протиправними та скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_8 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Полтавській області витрати зі сплати судового збору у сумі 1 762,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 квітня 2019 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков