Справа № 440/537/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р.Справа № 440/537/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 27.02.19 року по справі № 440/537/19

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України , Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, викладене у повідомленні про повернення виконавчого документу (виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17) стягувачу без прийняття до виконання від 14.01.2019 №38707-33-18/21; стягнути грошові кошти у розмірі 569,97 грн, у тому числі на відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 69,97 грн та моральної шкоди у розмірі 500,00 грн, заподіяних протиправним рішенням відповідача.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39601, рнокпп НОМЕР_1) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001), Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування збитків та моральної шкоди, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 14.01.2019 №38707-33-18/21 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Стягнуто з Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) завдані збитки (упущену вигоду) у розмірі 64,26 грн /шістдесят чотири гривні двадцять шість копійок/ на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39601, рнокпп НОМЕР_1).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39601, рнокпп НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Відповідач, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, що виконавчий документ №816/28/17 від 13.05.2017 року не відповідає вимогам, передбачених ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказаний виконавчий документ виданий з урахуванням положень передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який втратив чинність 05.01.2017 року. Також, зазначив про відсутність підстав для відшкодування шкоди, оскільки державним виконавцем не було порушено строки повернення виконавчого документу без виконання. Враховуючи викладені доводи вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 у справі №816/28/17 зобов'язано Департамент праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2015 про направлення на альтернативну службу у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" з урахуванням висновків суду.

Вказане судове рішення набрало законної сили 10.04.2017.

13.05.2017 Полтавським окружним адміністративним судом на виконання судового рішення у справі №816/28/17 видано виконавчий лист №816/28/17.

Позивач, ОСОБА_1, 29.11.2018 направив на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для виконання заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17.

31.01.2019 позивач отримав повідомлення від 14.01.2019 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17.

Зміст повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання свідчить, що виконавчий документ повернено стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" з тих мотивів, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, зокрема, не зазначено прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист.

Не погоджуючись з рішенням державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а також з недотриманням відповідачем строку для вирішення питання про прийняття до виконання чи повернення стягувачу без прийняття до виконання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що протягом 45-денного строку затримки з перерахуванням банком були б нараховані відсотки у розмірі 64,26 грн, а також з відсутності підстав для задоволення моральної шкоди внаслідок ненадання позивачем належних доказів зазнання ним моральних стртаждань.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 від 14.01.2019 №38707-33-18/21 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а також стягнення з Міністерства юстиції України завданих збитків у розмірі 64,26 грн. на користь позивача, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості зазначених позовних вимог, оскільки виконавчий лист оформлений належним чином, у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Ч.1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із заявою суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ОСОБА_3 №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 3 та частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вимоги до виконавчого документа визначено статтею 4 Закону №1404-VIII.

Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов'язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов'язаний мати таку печатку.

Пунктом 23 ДСТУ №4163-2003 "Вимоги до оформлення документів" встановлено, що підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу (-ів) і прізвища.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Розділом III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/ 29432, 29432 /у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція/, визначено окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню визначено загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту другого розділу III Інструкції виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону.

Пунктом 4 розділу III Інструкції встановлено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що у виконавчому документі зазначаються: назва; дата видачі документа; найменування органу; прізвище, ім'я, по батькові; посада посадової особи, яка його видала.

З наявного в матеріалах справи виконавчого листа вбачається, що в ньому зазначено його назву: "ОСОБА_4 №816/28/17"; дату видачі: "13.05.2017"; Найменування органу: "Полтавський окружний адміністративний суд"; Прізвище, ім'я та по батькові особи, яка видала виконавчий документ: "Л.О. Єресько" Посада посадової особи, яка його видала: "Заступник голови суду", Прізвище, ім'я та по батькові особи, яка видала виконавчий документ: "Ю.В. Байрак", Посада посадової особи, яка його видала: "Головний спеціаліст відділу документального забезпечення-канцелярії". ОСОБА_4 документ скріплено печаткою із зображенням Державного Герба України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оформлений належним чином виконавчий лист має всі заповнені реквізити, відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про виконавче провадження".

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам п.1 ч. 1 ст. 4 Закону Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, колегія суддів зауважує, що вказаний пункт Закону №1404-VIII передбачає, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема, назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала.

Проте, зазначений пункт 1 частини першої статті 4 Закону №1404-VIII не регулює порядок оформлення виконавчого документа.

Порядок оформлення виконавчого документа визначено частиною третьою статті 4 Закону №1404-VIII, де вказано, що інформація про посадову особу наводиться шляхом зазначення її прізвища та ініціалів.

Вимоги частини третьої статті 4 Закону №1404-VIII узгоджуються із приписами пункту 5.23 ДСТУ №4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", де вказано, що підпис документа здійснюється шляхом зазначення ініціалу(-ів) і прізвища посадової особи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки у виконавчому листі Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17 зазначено прізвище та ініціали уповноваженої посадової особи, якою видано виконавчий документ, який підписаний та скріплений печаткою, то він відповідає вимогам, встановленим частиною першою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує на відсутність у державного виконавця передбачених Законом підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання та для направлення стягувачу відповідного повідомлення, так як виконавчий лист оформлений належним чином та відповідає вимогам чинного законодавства.

Також, колегія суддів звертає увагу на порушення виконавчим органом строку повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання.

Процедура повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання визначена статті 4 Закону №1404-VIII.

Згідно з п.6 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Судом встановлено, що заяву про прийняття виконавчого листа до виконання разом із оригіналом виконавчого листа №816/28/17 зареєстровано 05.12.2018 року, а оспорюване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання датоване 14.01.2019 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем не виконанні вимоги частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII, а саме не вирішено питання про повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання у строк три робочих дні з дня його пред'явлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 при винесенні повідомлення від 14.01.2019 року №38707-33-18/21 про повернення виконавчого документу (виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2017 у справі №816/28/17) стягувачу без прийняття до виконання, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, не було надано належних та достатніх доказів обґрунтованості прийнятого повідомлення від 14.01.2019 року №38707-33-18/21.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення цієї частини позовних вимог.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення грошових коштів на відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 64,26 грн шляхом їх стягнення з Міністерства юстиції України, з огляду на наступне.

У відповідності до абз. 3 ч.4 ст. 4 Закону №1404-VIII, при поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції /пункт 3 розділу VІ Інструкції/.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, передбачених частиною четвертою статті 4 та частиною третьою статті 5 Закону, сплачений ним авансовий внесок повертається одночасно з винесенням повідомлення.

Матеріалами справи підтверджено, що заява позивача про відкриття виконавчого провадження, адресована начальнику Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, зареєстрована 05.12.2018.

Так, колегія суддів вказує на те, що останнім днем для прийняття рішення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання є 10.12.2018 року, тому авансовий внесок мав бути повернутий на картковий рахунок ОСОБА_5 не пізніше 10.12.2018.

При цьому, судом встановлено, що повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання датоване 14.01.2019 року.

Авансовий внесок у розмірі 7446,00 грн повернуто державним виконавцем на картковий рахунок позивача 25.01.2019 року, що підтверджується випискою по картці ОСОБА_5 за період 25.01.2019 - 25.01.2019 та не заперечується відповідачами.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що ОСОБА_5 був позбавлений можливості користуватися своїми коштами у розмірі 7446,00 грн у період з 11.12.2018 по 24.01.2019 (45 днів) без законних підстав.

Згідно з приписами частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звернення з вимогою про відшкодування збитків як неодержаних доходів (упущеної вигоди), покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Згідно з умовами та правилами використання кредитних карток АТ КБ "Приватбанк", Тарифами на випуск та обслуговування кредитних карток, а також Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг на залишок за миттєвою карткою "Універсальна Gold" (понад 100 грн) за кожен день нараховуються проценти у розмірі 7% з 01.09.2017 (за умови активації депозитної функції в системі Приват24/Розділ "Мої рахунки").

Відповідно до скріншота з банківської системи Приват24/Розділ "Мої рахунки"/"Управління карткою" стосовно картки Універсальна Gold 661287 напроти пункту "Нарахування % на залишок по картці" стоїть значення "Активовано".

З наявного в матеріалах справи повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 14.01.2019 вбачається, що державним виконавцем вирішено повернути авансовий внесок у розмірі 7446,00 грн на рахунок стягувача ОСОБА_5 №9100 в АТ КБ "Приватбанк".

Судом встановлено, що за реквізитами АТ КБ "Приватбанк" картка №661287 належить ОСОБА_1 за номером рахунку №9100.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у разі вчасного повернення авансового внеску у розмірі 7446,00 грн на зазначений ОСОБА_1 картковий рахунок, на залишок власних коштів, що утворився б на цьому рахунку у розмірі 7446,00 грн протягом 45-денного строку затримки з перерахуванням банком були б нараховані відсотки у розмірі 64,26 грн (7446,00 грн х 7% / 365 днів х 45 днів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів вказує на те, що позивачем доведено, що він міг і повинен був отримати суму авансового внеску у розмірі 7446,00 грн не пізніше 11.12.2018 року, однак, неправомірні дії відповідача щодо несвоєчасного повернення коштів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів на відшкодування збитків (упущеної вигоди) у розмірі 64,26 грн шляхом їх стягнення з Міністерства юстиції України, яке є юридичною особою.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року по справі № 440/537/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 03.04.2019 року