Справа № 760/22556/16-а
Суддя: Лазаренко В. В.
Дата ухвалення: 2017-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/2181/16
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти №10 батальону №2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сідляренко Р.І., про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати незаконними дії інспектора поліції Сідляренка Р.І. щодо складання постанови серії АР №746591 від 16.12.2016 про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП; визнати постанову серії АР №746591 від 16.12.2016 про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.12.2016 о 17.15 його було зупинено відповідачем за адресою пр-т Перемоги, 11, та звинувачено в тому, що він нібито керуючи транспортним засобом здійснив стоянку ближче 30 м до посадкового майданчика для маршрутних засобів, після чого відповідачем на місці винесено оскаржувану постанову. Таким чином, як вказує позивач, оскільки винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення передує її розгляд, відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення, чим порушив приписи ст. 276 КУпАП. Зазначена норма закону встановлює, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто, за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Окрім наведеного, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач не надав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП в повному обсязі, не врахував вимоги ст. 33 КУпАП, а також розглянув справу без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, в порушення вимог ст.ст. 278, 279 КУпАП не провів підготовку до її розгляду, не оголосив дані про посадову особу, яка розглядає справу, та про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, не вирішив клопотань, не дослідив доказів, не заслухав осіб, які беруть участь у справі.

В судове засідання позивач не з`явився, подав суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України вирішив провести розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.12.2016 інспектором роти №10 батальону №2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сідляренко Р.І. винесено постанову серія АР №746591, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказаною постановою встановлено наявність в діях позивача складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на останнього стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Зазначена постанова обґрунтована тим, що позивач 16.12.2016 о 17.15 по проспекту Перемоги, 11 в м. Києві керував транспортним засобом, - автомобілем марки «БМВ 370і», д.н.з. НОМЕР_1 , - здійснив стоянку ближче 30 м до посадового майданчика для маршрутних транспортних засобів.

Зазначені дії ОСОБА_1 відповідно до постанови кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивачем оспорюється правомірність дій відповідача щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, а також, обґрунтованість постанови винесеної за наслідками її розгляду.

Частиною другою ст. 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту ст. 288 КУпАП, ст.ст. 18, 171-2 КАС України слідує, що рішення, дія чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути оскаржені до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення встановлений Розділом IV КУпАП.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 245 КУпАП визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями КУпАП визначено органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, підвідомчість справ про адміністративні правопорушення, порядок їх розгляду.

Згідно частин другої та третьої ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення таКримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 31 України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати в якості превентивного заходу зупинення транспортного засобу.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено склад адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

За ст. 222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені статтями 124-1 - 126, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію).

Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126, - уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Таким чином з урахуванням вище приведених норм права вбачається, що відповідач як працівник підрозділу патрульної служби Національної поліції, уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилаючись на неправомірність дій відповідача щодо складання постанови, позивач вказав, що ним порушено приписи ст. 276 КУпАП.

Суд знаходить ці доводи позивача безпідставними.

Стаття 276 КУпАП в частині першій передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Офіційне тлумачення заначеної норми надано в Рішенні Конституційного Суду № 5-рп/2015 від 26.05.2015, згідно якого, положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідачем розглянуто справу про адміністративне правопорушення за адресою пр-т Перемоги, 11 в м. Києві, тобто, в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції.

Отже, у даному випадку з боку відповідача не мало місця порушення вимог ст. 276 КУпАП, як про це стверджується відповідачем, а складання постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП є його виключною компетенцією, як суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, позовні вимоги про визнання дій відповідача щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправними задоволенню не підлягають, оскільки визнаються судом необгрунтованими.

За статтею 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушуючи питання про скасування постанови, винесеної відповідачем, позивач вказав, в тому числі на її необгрунтованість, порушення відповідачем ст.ст. 278, 279 КУпАП, що регламентують дії при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, та порядок її розгляду.

Позивач вказав, що відповідач не надав йому можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП в повному обсязі, не врахував вимоги ст. 33 КУпАП, розглянув справу без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, в порушення вимог ст.ст. 278, 279 КУпАП не провів підготовку до її розгляду, не оголосив дані про посадову особу, яка розглядає справу, та про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, не вирішив клопотань, не дослідив доказів, не заслухав осіб, які беруть участь у справі.

Посилання на інші зазначені вище обставини, суд визнає їх значимими для вирішення позовних вимог про скасування постанови, винесеної відповідачем, з огляду на положення ст.ст. 251, 280, 283-284 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідач обставин, на які посилається позивач не спростувала, будь-яких доказів, які підтверджують обгрунтованість прийнятого рішення суду не надала. З огляду на належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд вважає, що остання мала можливість реалізувати зазначене процесуальне право з метою виконання процесуального обов`язку покладеного на неї в силу ч. 2 ст. 71 КАС.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. є протиправним, а тому позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови належить задовольнити.

Вирішуючи справу в частині вимог позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Перелік вимог, які може містити адміністративний позов визначений ч. 4 ст. 105 КАС є вичерпний, що в свою чергу дає підстави для висновку, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права не передбачений КАС, так як вимога про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення ч. 4 ст. 105 КАС не передбачена.

Також суд зауважує, що згідно ст.ст. 2, 8 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення ведеться на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення. За своїм змістом рішення про закриття провадження у справі є вирішенням справи по суті, яким завершується провадження у такій справі. Так само провадження вважається завершеним після винесення постанови про накладення на правопорушника адміністративного стягнення.

З огляду на викладене вище, суд не знаходить підстав для задоволення позовну в частині вимог щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 126, 276, 222, 251, 252, 254, 256, 268, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 4, 7, 17, 94, 158, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 746591 від 16 грудня 2016 року, винесену інспектором роти №10 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сідляренко Р.І., про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КпАП України Чауса Івана Івановича та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя