Справа № 824/145/19-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/145/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Анісімова О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кривохижої Н.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бабчука В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1. До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач) до Управління Держпраці у Чернівецькій області (далі - відповідач або Управління) про скасування постанов від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 та №ЧВ 772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289.

2. 12.02.2019 року по справі відкрите провадження за правилами загального позовного провадження.

3. Ухвалою судді від 12.02.2019 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 штрафів у розмірі 111 690,00 грн. та 3723,00 грн. на користь стягувача управління Держпраці у Чернівецькій області згідно постанов Управління Держпраці у Чернівецькій області від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 та №ЧВ 772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 - до вирішення цієї справи по суті. Заборонено посадовим особам Глибоцького РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області вчиняти будь-які виконавчі дії щодо звернення стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь управління Держпраці у Чернівецькій області згідно постанов управління Держпраці у Чернівецькій області від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 та №ЧВ 772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 - до вирішення цієї справи по суті.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

4. У період з 17.09.2018 року по 18.09.2018 року працівниками Управління Держпраці у Чернівецькій області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на предмет дотримання вимог законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів.

5. За результатами перевірки 11.10.2018 року Управлінням Держпраці у Чернівецькій області винесено постанову №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

6. У той же день, Управлінням Держпраці у Чернівецькій області винесено постанову № ЧВ 772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абзацу 8 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 3723,00 грн.

ІІІ АРГУМЕНТИ СТОРІН

7. Позивач вважає постанови Управлінням Держпраці у Чернівецькій області №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 та №ЧВ 772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.10.2018 року такими, що не відповідають нормам діючого законодавства та підлягають скасуванню.

8. На думку позивача оскаржувані ним постанови порушують його конституційні права, які гарантовані статтею 61 Конституції України щодо не можливості бути притягнутим двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

9. В обґрунтування своєї позиції посилається на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.09.2018 року у справі №715/2000/18, якою встановлено його вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а також відсутність його вини у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП. Наголошував на тому, що його вдруге притягнуто його до адміністративної відповідальності за одні й ті ж правопорушення.

10. Відповідач 06.03.2019 року подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки під час проведення інспекційного відвідування працівники Управління діяли у відповідності до норм чинного законодавства, а тому оскаржувані позивачем постанови є правомірними, оскільки винесені у зв'язку із виявленням під час перевірки порушень вимог законодавства про працю.

IV. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

11. 15.03.2019 року представником позивача подано до суду клопотання про виклик свідка ОСОБА_5, яке судом задоволено.

V. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

12. На підставі рішення керівника за результатами аналізу інформації, викладеної в листі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області від 24.05.2018 року №451/10/24-12-13-08, 14.09.2018 року Управлінням Держпраці у Чернівецькій області прийнято наказ №499 про проведення інспекційного відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, оформлення трудових відносин з працівниками у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( місце реєстрації - с. Привороки Глибоцького району Черінвецької області тривалістю 2 (два) робочих дні у період з 17.09.2018 року по 18.09.2018 року (а.с. 52).

13. У той же, день Управлінням видано головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернівецькій області Дамаскіну І.Г. направлення на проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №04-251 (а.с. 53 зворотній бік).

14. За результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЧВ -772/18/10/АВ від 18.09.2018 року, в якому зафіксовано наступні порушення:

- частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме позивач допускав до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу ОСОБА_5 на посаду водія вантажного автомобіля TIR - 13.03.2015 р., 23.04.2015 р., 27.08.2015р. та 01.12.2015р.

- частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки», відповідно до яких заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки у ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2017 року по 01.02.2018 рік виплачувалась пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

15. З метою усунення порушень зафіксованих в Акті інспекційного відвідування від 18.09.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-772/18/10/АВ/П від 18.09.2018 року, яким зобов'язано позивача у строк до 17.10.2018 року усунути виявлені порушення (а.с. 59-60).

16. Від отримання одного примірника припису позивач відмовся, що підтверджується відповідним записом, зробленим в акті.

17. 11.10.2018 року Управлінням винесено постанову №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на позивача накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

18. У той же день, Управлінням винесено постанову №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 Кодексу законів про працю України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини третьої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 та на підставі абзацу 8 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 3723,00 грн.

19. Крім цього, судом встановлено, що у зв'язку із вчиненням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1, 3 статті 41 КУпАП, управління Держпраці у Чернівецькій області спрямувало до Глибоцького районного суду Чернівецької області протокол про адміністративне правопорушення.

20. Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.09.2018 року у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 грн. в дохід держави. Адміністративне провадження відносно ОСОБА_3 за частиною 3 статті 41 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 11-12).

21. Окрім цього, у судовому засіданні як свідка допитано ОСОБА_5, який суду пояснив, що до 30.01.2015 року працював водієм у позивача та здійснював вантажні перевезення в тому числі за кордон. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я звільнився із займаної посади. Впродовж 2015 року до нього кілька разів звертались водії ОСОБА_3 з проханням підмінити їх в рейсах, які мали виконувати останні, оскільки в силу сімейних обставин вони не могли їх здійснити. На зазначену пропозицію ОСОБА_5 погодився, оскільки на той час мав вільний час і таким чином міг заробити певні кошти, зокрема водіями йому передавались кошти, призначені для здійснення вантажного перевезення. Разом з коштами він отримував і всю необхідну документацію на вантаж, яка знаходилась в машині в папці. Доступ до гаража, де зберігалися вантажні автомобілі, в нього був. Пропозицію підмінити водіїв він приймав, оскільки це було нормальною практикою в період, коли він працював за трудовим договором. Будь-яких домовленостей щодо здійснення перевезень вантажів у нього з самим ОСОБА_3 не було та будь-які грошові кошти він від нього не отримував.

VІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

22. Предметом цього позову є постанови управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 та №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289, якими на позивача накладено штраф.

23. Отже, при розгляді цієї справи, суд має надати зазначеним рішенням Управління Держпраці у Чернівецькій області оцінку на предмет відповідності чинним нормативно-правовим актам, через призму верховенства права. При цьому суд зазначає, що враховуючи положення пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо способу захисту порушеного права у разі оскарження індивідуального акту, а також положення частини 2 статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, суд вважає за необхідним у цій справі вийти за межі позовних вимог і з метою надання ефективного захисту порушеному права позивача, надати оцінку оскаржуваним рішенням на предмет їх правомірності.

24. Так, статтею 42 Конституцією України кожному гарантоване право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

25. Окрім цього, вказана стаття Конституції України зазначає, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

26. Так, спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 року (далі - Закон № 877-V). Даний закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

27. Відповідно до статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

28. Частиною першою статті 259 Кодексу законів про працю України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

29. Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраця) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, зокрема, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

30. Відповідно до пункту 7 вказаного положення Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

31. Територіальні органи Державної служби України з питань праці, зокрема Управління Держпраці у Чернівецькій області, є юридичними особами публічного права, утвореними відповідно до постанови Кабінетом Міністрів України №100 від 11 лютого 2015 року.

32. Відповідно до пункту 1 Положення про Управління Держпраці у Чернівецькій області, затвердженого наказом Держпраці від 03.08.2018 року №84 управління Держпраці у Чернівецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковуються.

33. Постановою Кабінетом Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26 квітня 2017 р. № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок).

34. Так, зазначений Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

35. Згідно пункту 2 Порядку державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

36. Підставами для здійсненні інспекційного відвідування, відповідно до пункту 5 Порядку, є, серед іншого, надання інформації Державної фіскальної служби та її територіальних органів про факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.

37. Також, пунктом 19 вказаного Порядку передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

38. Крім цього, відповідно до підпункту 50 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27.03.2015 року, Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

39. Таким чином, виходячи із вищезазначеного та дослідивши подані сторонами матеріали, суд вважає, що інспекційне відвідування позивача було проведено з дотриманням норм чинного законодавства.

Щодо протиправності постанови управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288.

40. Вказаною Постановою на позивача на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф за порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України (допуск працівника до роботи без укладання трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника) у розмірі 111690,00 грн.

41. Як було зазначено вище (див. пункт 20 рішення) постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) від 24.09.2018 року адміністративне провадження щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 41 КУпАП за порушення законодавства про працю, а саме статті 24 Кодексу законів про працю України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

42. Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

43. Отже в діях позивача відсутній склад правопорушення частини третьої статті 41 КУпАП за порушення законодавства про працю, а саме статті 24 Кодексу законів про працю України. У цій частині постанова Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) від 24.09.2018 року носить преюдиціальних характер.

44. Крім цього, у постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 21.12.2018 року №814/2156/16 надано оцінку правової природи відповідальності передбаченої статтею 41 КУпАП та статтею 265 Кодексу законів про працю України в частині притягнення до відповідальності фізичних осіб-підприємців.

45. Зокрема встановлено, що відповідальність за правопорушення передбачені статтею 41 КУпАП та статтею 265 Кодексу законів про працю України за своєю правовою природою належить до адміністративної відповідальності, а тому в силу положень статті 61 Конституції України, враховуючи тотожність їх фабул, не можуть одночасно застосовуватись до особи порушника вимог законодавця про працю.

46. Тобто, притягнення фізичної особи-підприємця до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 41 КУпАП, виключає можливість її притягнення до адміністративної відповідальності на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, за одне і те саме правопорушення.

47. Отже, виходячи з викладеного, враховуючи те, що постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) від 24.09.2018 року щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про працю, а саме статті 24 Кодексу законів про працю України, яка набрала законної сили, надано оцінку правомірності його дій, суд у цій справі не вправі здійснювати переоцінку обставин на предмет наявності в діях позивача, ознак порушень вимог законодавства про працю.

48. При цьому суд керується принципом юридичної визначеності, який є обов'язковим елементом верховенства права, згідно якого щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності (пункт 46 доповіді Венеціанської Комісії на 86 пленарному засіданні (Венеція 25-26 березня 2011 року "Верховенство права") .

49. Окрім цього, в судовому засіданні під час допиту свідка ОСОБА_5, встановлено, що позивач не допускав до здійснення транспортного перевезення ОСОБА_5 та не знав про те, що останній здійснює таке перевезення після його звільнення з посади водія фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Допуск ОСОБА_5 до автомобілів здійснювали водії, які працювали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, з метою їх тимчасової підміни у зв'язку із сімейними обставинами.

Надані суду покази відповідають повністю показам, які надав свідок ОСОБА_5 під час його допиту в Глибоцькому районному суді Чернівецької області в справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18), що свідчить про їх послідовність.

При цьому суд не враховує пояснення, які надані ОСОБА_5 представникам відповідача в ході проведення інспекційного відвідування, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

50. Як зазначалось судом раніше, позивача притягнуто до відповідальності за абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України у зв'язку із фактичним допуском ОСОБА_5 до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

51. Об'єктивна сторона цього правопорушення полягає в фактичному допущенні працівника до роботи без оформлення трудового договору.

52. Так, відповідно до Словника української мови під «допуском» розуміється дія за значенням «допускати», тоді як під словом «допускати» розуміється давати змогу, дозволяти кому-небудь увійти кудись, підійти до кого-, чого-небудь; дозволяти робити що-небудь, займатися чимсь, брати участь у чомусь (Словник української мови в 11 томах. - Том 2. 1971. - С.375).

53. Отже, надаючи оцінку слову «допускати» через призму семантико-етимологічного підходу, слід прийти до висновку, що роботодавець несе відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), у разі вчинення дії пов'язаної безпосередньо з допуском працівника до роботи. При цьому враховуючи суб'єктивну сторону цього правопорушення, роботодавець має усвідомлювати той факт, що здійснює допуск працівника до такої роботи.

54. Як встановлено судом раніше, позивач ОСОБА_5 до роботи не допускав, оскільки навіть не знав про цей факт. Зворотнього представник відповідача суду не навів.

55. Таким чином, суд вважає, що постанова Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 є протиправною, оскільки в діях позивача відсутній склад правопорушення передбачений абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України. Окрім того судом вже питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення законодавства про працю, а саме статті 24 Кодексу законів про працю України вирішувалось в межах справи №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18).

Переоцінка встановлених рішенням суду обставин можлива виключно відповідно до вимог процесуального закону, зокрема шляхом подання апеляційної скарги. Будь-які інші варіанти, в тому числі шляхом переоцінки доказів в альтернативному судовому провадженню суперечить засадам права та принципу юридичної визначеності, а тому надавати її є неправильним.

Щодо протиправності постанови управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289

56. Вказаною Постановою на позивача на підставі абзацу восьмого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф за порушення частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України "Про відпустки" у розмірі 3723,00 грн.

57. Як було зазначено вище (див. пункт 20 рішення) постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) від 24.09.2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 грн. в дохід держави.

58. Відповідно до зазначеної постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 та протоколу про адміністративне правопорушення №ЧВ-772/18/10/АВ/П/2ПТ позивач вчинив адміністративне правопорушення, а саме порушив частину четверту статті 115 Кодексу законів про працю України та статтю 21 Закону України "Про відпустки" №504, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 41 КУпАП.

59. Порушення за які позивача притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) від 24.09.2018 року та постановою відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 є тими самими, а отже позивача двічі притягнуто до відповідальності за одне й те саме правопорушення.

60. При цьому варто зазначити, що постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 21.12.2018 року №814/2156/16 надано оцінку правової природи відповідальності передбаченої статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 265 Кодексу законів про працю України в частині притягнення до відповідальності фізичних осіб-підприємців.

61. Зокрема встановлено, що відповідальність за правопорушення передбачені статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 265 Кодексу законів про працю України за своєю правовою природою належить до адміністративної відповідальності, а тому в силу положень статті 61 Конституції України, враховуючи тотожність фабул правопорушення, не можуть одночасно застосовуватись до особи порушника вимог законодавця про працю.

62. Тобто, притягнення фізичної особи-підприємця до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виключає можливість її притягнення до адміністративної відповідальності на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, за одне і те саме правопорушення.

63. Таким чином, суд вважає, що постанова Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ 772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 від 11.10.2018 року є протиправною, оскільки судом вже питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення законодавства про працю, а саме частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України "Про відпустки" №504 вирішувалось, а повторне притягнення особи до юридичної відповідальності одного того ж виду суперечить статті 61 Конституції України.

Щодо строків притягнення до відповідальності

64. Так оскаржуваними постановами від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 та №ЧВ 772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 позивача притягнуто до відповідальності за фактичний допуск до роботи ОСОБА_5, який на думку відповідача, мав місце 13.03.2015 р., 23.04.2015 р., 27.08.2015р. та 01.12.2015р.

65. Зазначене ґрунтується виключно на листі заступника голови комісії з реорганізації Чернівецької ОДПІ від 24.05.2018 року, №451/10/24-12-13-08, згідно якого в АІС «Податковий блок» наявна інформація, що згідно вантажно-митних декларацій від 13.05.2015 року, 23.04.2015 року, 27.08.2015 року та 01.12.2015 року по яким перевізником є ФОП ОСОБА_3 в розділі 50 (Принципіал) зазначено громадянина ОСОБА_5, що може свідчити про використання самозайнятою особою ОСОБА_3 незареєстрованої робочої сили.

66. Тобто, у цій справі позивач притягнутий до відповідальності через три роки після вчиненого, на думку відповідача, правопорушення.

67. Стаття 265 Кодексу законів про працю України та Порядок не визначають строки притягнення особи до відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

68. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (пункт 137 справа «Олександр Волков проти України» заява №21722/11).

69. Отже відсутність строків давності притягнення особи до відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) суперечить принципу юридичної визначеності та не відповідає загальним рисам національних правових систем договірних держав Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, а тому такі строки мають існувати.

70. Відсутність якісного та чіткого закону, яким врегульовується питання щодо строків притягнення особи за правопорушення передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, породжує потенційне порушення Україною конвенційного права, у разі звернення особи порушника до Європейського суду з прав людини, через призму відповідності втручання «трьохскладовому тесту» (втручання має здійснюватись відповідно до якісного та чіткого закону).

71. У зв'язку із зазначеним, враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 21.12.2018 року №814/2156/16, якою відповідальність за правопорушення передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України належить до адміністративної відповідальності, суд вважає, що відповідач при вирішенні питання щодо притягнення до відповідальності мав керуватись положеннями статті 38 КУпАП, якою визначенні строки накладання адміністративного стягнення, а такі строки на момент притягнення ОСОБА_3 до відповідальності сплили.

72. У даному разі суд керується принципом відповідно до якого, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов'язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України», правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.01.2019 року, справа №876/5312/17).

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

73. Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

74. Відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваних позивачем рішень, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

75. За таких обставин, суд вважає, що постанови Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.10.2018 року №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 та №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

76. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

77. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1730 грн. 44 копю, що підтверджується квитанціями №0.0..1 від 11.02.2019 року, №0.0..1 від 11.02.2019 року, №90 від 11.02.2019 року (а.с.3,4,17).

78. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує, на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1730 грн. 44 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 від 11.10.2018 року.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернівецькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 від 11.10.2018 року.

4. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1730 (одна тисяча сімсот тридцять) гривень 44 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул. Зелена,3 3), сплачений згідно квитанцій №0.0..1 від 11.02.2019 року, №0.0..1 від 11.02.2019 року, №90 від 11.02.2019 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.04.2019 року.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_3, (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач - Управління Держпраці у Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул. Зелена,3 3).

Суддя О.В. Анісімов