Справа № 0440/6797/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2019 року Справа № 0440/6797/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
за участі секретаря судового засіданняЗелецького Р.Р.
представників позивача Твердохліб Л.С., Шаровського І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №0440/6797/18 за позовом Селянського (фермерського) господарства "Лелеки" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання незаконною перевірки, скасування податкових повідомлень-рішень,-
Селянське (фермерське) господарство «Лелеки» (далі - С(Ф)Г «Лелеки», підприємство, позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2018р. відкрито провадження по справі №0440/6797/18 за вищезазначеним позовом та ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи призначено на 21.11.2018р. о 14:00 год.
У судовому засіданні від 21.11.2018р. суд усною ухвалою, проголошеною у судовому засіданні та відображеною секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 21.11.2018р. зобов'язав представника відповідача підготувати пояснення та документи стосовно мораторію та документи щодо використання статей 127 і 126 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим оголосив перерву по справі до 12.12.2018р. о 10:00 год.
У судове засідання від 12.12.2018р. представник відповідача не з'явився і не надав до суду витребувані документи.
Представники позивача, що прибули у судове засідання від 04.02.2019р. позов підтримали та надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.
Позовні вимоги обґрунтовані неправомірністю проведеної відповідачем перевірки та винесеними за її результатами податковими повідомленнями-рішеннями, мотивуючи власну позицію тим, що Законом про держбюджет 2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових перевірок було продовжено до 31.12.2018р., однак перелік державних контролюючих органів, на які не буде поширюватися дія Закону №1728, мав визначити Кабінет Міністрів України, однак відповідний перелік оприлюднено лише 22.02.2018р., в той час як відповідачем проведено перевірку з 12.02.2018р. Так, з огляду на те, що з 01.01.2018р. по 22.02.2018р. (день оприлюднення Переліку) діяла заборона на проведення планових заходів державного нагляду (контролю), однак відповідачем розпочато перевірку з 12.02.2018р. (тобто за 10 днів до оприлюднення відповідного Переліку) підприємство вважає таку перевірку незаконною та просить суд скасувати всі рішення, винесені контролюючим органом за її результатами.
Представник відповідача у судовому засіданні від 04.02.2019р. проти задоволення позову заперечував, надавши обгрунтування аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позов.
Позиція відповідача аргументована тим, що правомірністю дій контролюючого органу та прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. Так, представник відповідача зазначив, що в ході перевірки контролюючим органом виявлено несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також заниження С(Ф)Г «Лелеки» податку на доходи фізичних осіб з орендної плати за земельні ділянки (паї) за період, що перевірявся, у зв'язку з чим контролюючим органом правомірно донараховано платнику відповідні грошові зобов'язання і пеню та застосовано до підприємства штрафні санкції за оскаржуваними податковими повідомленням-рішеннями, тому у задоволенні позову С(Ф)Г «Лелеки» слід відмовити.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, виходячи із системного аналізу положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та матеріалів справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, мотивуючи це наступним.
За підсумками проведеної перевірки податковий орган дійшов до висновку щодо порушення підприємством п.п. 168.1.2., п.п. 168.1.5 п. 168.1. ст. 168; п. 16-1 розділу ХХ підрозділу 10, 2. п.п. 169.1.2 п. 169.1 ст. 169; п.п. 170.1.1. п. 170.1. ст. 170, п.п. 288.5.1. п. 288.5. ст. 288; п. 51.1 ст. 51, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, розділу ІІ-ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб та утриманого з них податку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №4 від 13.01.2015р. «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» у 2015-2017 рр.; п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 «Порядок обчислення і сплати єдиного внеску» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області сформовано та направлено позивачу:
-податкове повідомлення-рішення №014252130,6 від 20.04.2018р., яким платнику збільшено суму грошового зобов'язання по сплаті військового збору осіб із застосуванням штрафних санкцій на загальну суму 11 801, 46 грн. (в т.ч.: за грошовим зобов'язанням - 3488, 97 грн. та за штрафними санкціями (штраф 75%) - 8312, 49 грн.);
Не погодившись із даними рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, звернувшись із скаргою до Державної фіскальної служби України (вих. №146 від 11.05.2018р.).
Не погодившись із діями контролюючого органу щодо проведення перевірки та винесеними Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області за підсумками незаконної, на думку позивача, перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, С(Ф)Г «Лелеки» звернулось до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Щодо доводів позивача про проведення контролюючим органом документальної планової виїзної перевірки СФ)Г «Лелеки» в період дії мораторію, введеного на підставі пункту 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», що набрав чинності з 01.01.2018р., слід зазначити таке.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідну документальну планову виїзну перевірку позивача було призначено контролюючим органом відповідно до наказу №758-п від 01.02.2018р. провести з 12.02.2018р.
На підставі наказу №1207-п від 21.02.2018р. терміни проведення документальної планової виїзної перевірки позивача було продовжено.
Разом з тим, пунктом 9 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», що набрав чинності з 01.01.2018р., внесено зміни до Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №1728-VIII від 03.11.2016р.
Так, статтею 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції від 01.01.2018р.) встановлено до 31.12.2018р. мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Статтею 1 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що у цьому Законі терміни "державний нагляд (контроль)", "заходи державного нагляду (контролю)", "органи державного нагляду (контролю)" вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Статтею 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено сферу дії цього закону.
Так, дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.
Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні).
Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, Державна фіскальна служба, її територіальні органи є контролюючими органами, що реалізують державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.
Разом з тим, статтею 6 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 №1104 було затверджено Перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Слід заважити, що вказаний Перелік, який набрав чинності 22.02.2018р., містить найменування органу державного нагляду (контролю), на який не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» - Державну фіскальну службу України та її органи.
Отже, з огляду на вищенаведене, суд погоджується із доводами позивача стосовно того, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області мало право на проведення планової перевірки С(Ф)Г «Лелеки» починаючи лише з 22.02.2018р., тобто з дня набрання законної сили відповідної постанови Кабінету Міністрів України.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, планову перевірку, що є заходами нагляду (контролю), було розпочато відповідачем раніше - 12.02.2018р., тобто у період, коли запроваджений Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» мораторій безпосередньо поширювався на Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, як на територіальний орган Державної фіскальної служби.
Суд звертає увагу, що фактичні дії з проведення планової перевірки позивача вчинялись, починаючи з 12.02.2018р., тобто під час дії мораторію, встановленого приписами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (в редакції від 01.01.2018р.), що також не спростовано представником відповідача під час судового розгляду справи.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Водночас, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фактичні дії щодо проведення перевірки С(Ф)Г «Лелеки» розпочались з 12.02.2018р., тобто під час дії мораторію.
Представник позивача в судовому засіданні також наголошував на дискримінаційному ставленні контролюючого органу до платника податку, оскільки керуючись логікою та послідовністю дій відповідача, останній може призначати перевірки в дозволений час та в подальшому проводити їх під час дії мораторію, що порушує права платників податку, а в даному випадку права підприємства, оскільки в таких платників виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими для здійснення своєї господарської діяльності.
Поряд з цим, слід наголосити, що одним з основних засад податкового законодавства України, які визначені статтею 4 Податкового кодексу України є рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.
Під час судового розгляду справи представник відповідача не зміг пояснити та довести суду законність проведення планової перевірки позивача, починаючи з 12.02.2018р., тобто під час дії мораторію, та взагалі не зміг надати суду змістовні пояснення та заперечення стосовно порушення ним порядку проведення перевірки.
У відповідності до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".
Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що контролюючим органом було порушено порядок проведення перевірки, оскільки її було проведено під час дії мораторію, який також розповсюджувався і на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами Державної фіскальної служби України.
Поряд з цим, необхідно зазначити, що контролюючий орган не позбавлений права щодо проведення відповідної перевірки позивача за умови дотримання вимог податкового законодавства.
Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 Податкового кодексу України - результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (пункт 86.10 статті 86 Податкового кодексу України).
В свою чергу, положеннями пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень.
Аналогічні висновки, що нікчемності наслідків за результатами перевірок, процедуру яких було порушено зроблено і Верховним Судом, зокрема в постанові від 15.05.2018р. по справі №809/1578/17.
Отже, враховуючи наведене, суд погоджується із доводами позивача, що проведення перевірки С(Ф)Г «Лелеки» в період дії мораторію на проведення перевірок є протиправним, а висновки акта перевірки, складені за результатами такої перевірки не можуть бути обґрунтованою підставою для винесення податкових повідомлень-рішень.
Окрім того, слід зауважити, що сформовані контролюючим органом податкові повідомлення-рішення передбачають застосування до підприємства штрафних санкцій (штраф 75%) на підставі п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України.
Водночас, в акті перевірки (абз. 7 п. 3.1 стор. 3) податковим органом зазначено: «За несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб, відповідно ст. 127 Податкового кодексу нараховується штрафна санкція та пеня відповідно до с. 129 Податкового кодексу».
При цьому, стаття 127 Податкового кодексу України (п. 127.1) передбачає, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -
тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету».
Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.
Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.
Водночас, суд не вбачає у вказаних діях позивача повторності, оскільки відповідні порушення податкового законодавства були виявлені однією перевіркою, а відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень визначено розмір штрафу на підставі статті 127 Податкового кодексу України, тобто за ненарахування, неутримання та/або несплату податку на доходи фізичних осіб взагалі, нараховано з ознаками повторності та як за такі, що здійснені втретє.
Натомість коли мають місце нарахування, однак несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 вказаного кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 10.11.2015р. у справі № 21-2919а15 та від 22.03.2016р. у справі № 21-3694а15 та підтримано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2018р. по справі №П/811/618/17.
Так, позивач зазначив, що вказані в акті суми податку на доходи фізичних осіб були у повному обсязі сплачені підприємством.
При цьому, позивач зауважив, що підприємство не заперечує факт несвоєчасності сплати останнім податку на доходи фізичних осіб та погоджується із тим, що за порушення норм податкового законодавства до С(Ф)Г «Лелеки» має бути застосовано штрафні санкцій, однак такі суми штрафу мають бути визначені статтею 126 Податкового кодексу України (Порушення правил сплати (перерахування) податків), якою передбачено:
«У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу».
Таким чином, з вищенаведених обставин слідує, що розмір штрафної санкції, який мав бути застосований відповідачем до підприємства за несвоєчасну сплату останнім узгоджених податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб передбачено ст. 126 Податкового кодексу України, якою визначено максимальний розмір штрафу на рівні 20 відсотків від погашеної суми податкового боргу.
При вирішенні питання щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд виходить із того, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення є актами індивідуальної дії, належним способом захисту буде визнати їх протиправними та скасувати.
Водночас помилкове формулювання позовних вимог в частині лише скасування податкового повідомлення-рішення не впливає на результат вирішення даного спору, з огляду на що позов у даній частині належить задовольнити шляхом визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Приписами пункту 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.
Водночас, заявлений у даній частині позовних вимог С(Ф)Г «Лелеки» спосіб захисту у вигляді визнання незаконною проведеної відповідачем перевірки, з урахуванням того, що оскаржувану перевірку вже проведено та контролюючим органом винесено за її результатами спірні податкові повідомлення-рішення, не є належним способом захисту прав та інтересів С(Ф)Г «Лелеки», оскільки визнання відповідної перевірки незаконною не сприятиме відновленню порушених прав позивача.
Натомість, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень у даному випадку є ефективним і достатнім способом захисту прав та інтересів позивача в розумінні положень ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на викладене, позов Селянського (фермерського) господарства «Лелеки» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання перевірки незаконною, скасування податкових повідомлень-рішень - підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова