Справа № 520/85/19
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р. № 520/85/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаєва А.І.

при секретарі судового засідання Боднар І.Ю.

за участі:

представника позивача Білоуса В.В.,

представника відповідача Ковальової М.І.,

представника відповідача Гужовської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" до Головного управлінні Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 12.10.2018 р., відповідно до якого зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1079668 грн., в тому числі за 3 квартал 2017 р. в сумі 789276 грн., за 1 квартал 2018 р. в сумі 290392 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 12.10.2018 р., відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 345613,75 грн., в тому числі сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями 276491 грн., за штрафними санкціями 69122,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області винесені, на думку позивача, без врахування приписів чинного законодавства та підлягають скасуванню.

Відповідач, ГУ ДФС у Харківській області, надало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

В судове засідання представник позивача прибув, позов підтримав та просив його задовольнити.

В судове засідання представники відповідача прибули, проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.

За результатом перевірки складено акт "Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018" №3869/20-40-14-03-07/34758276 від 18.09.2018 року.

Згідно висновків акту перевірки ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" порушено:

- по податку на прибуток заниження показників: рядку 01 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку», рядку 02 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності», рядку 04 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства «Об'єкт оподаткування», у рядку 2240 Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2) «Інші доходи», у рядку 2290 (2295) Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2) «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток „+" або збиток „-")» на суму 1 079 668 грн., у тому числі за 3 квартал 2017 року в сумі 789 276 грн., за 1 квартал 2018 року в сумі 290 392 грн. в результаті не включення до складу інших доходів доходу від знецінення отриманих в борг грошових коштів (суму дисконту) за Договором займа № 100717 від 10.07.2017 та Договором № 210318 про надання поворотної фінансової допомоги від 21.03.2018, що є порушенням п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 44.1, п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.1. п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.3 П(С)БО № 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Мінфіну України від 07.02.2013 № 73 та зареєстрованого в Мінюсті України 28.02.2013 за №336/22868, п. 15 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Мінфіну України від 29 листопада 1999 року № 290 та зареєстрованого в Мінюсті України 14 грудня 1999 р. за №860/4153, п.5 П(С)БО № 11 «Зобов'язання» затвердженого наказом Мінфіну України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Мінюсті України 11.02.2000 за №85/4306, п.4 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», що затверджене наказом Міністерства фінансів України № 559 від 30.11.2001, п.2 ст.3, ст.4 Закону України № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704;

- заниження об'єкту оподаткування за 2017 на різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (на суму від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу III Податкового кодексу України) (рядок 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (+, -)») у сумі 789 276 грн., що є порушенням п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст. 137, п.п. 140.4.2 п.140.4 ст.140 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), п.2 ст.3, ст.4 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868, Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, що призвело до зменшення об'єкту оподаткування на суму 1868944 грн., у тому числі за 2011 року в сумі 789 276 грн., за 1 квартал 2018 року в сумі 1079668 грн.;

- порушення п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, пп. г) п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок ненарахування ТОВ «БІГ «МЕГА СІТІ» податкових зобов'язань при використанні товару в операціях, що не є господарською діяльністю - вартість пакувальних матеріалів не включено до складу реалізованої готової продукції, в результаті чого перевіркою встановлено заниження податкового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 276491 грн., в т.ч. за березень 2017 в сумі 107000 грн., за жовтень 2017 в сумі 70676 грн., за березень 2018 в сумі 98815 грн.;

- порушення пункту 120-1.1. статті 120-1 Податкового кодексу України не здійснено своєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних (відсутня реєстрація) в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або виявлено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів;

- перекручення даних у Звітах про суми податкових пільг за період 2015 - 1 квартал 2018, тобто порушення посадовими особами підприємства встановленого законом порядку ведення податкового обліку, передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 163 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 № 8073-Х;

- п.п. б п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010, підприємством не повідомлено про доходи отримані у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) у 1, 2 кварталі 2015 року, доходи, виплачені самозайнягій особі у 3 кварталі 2015 року, 3 кварталі 2017 року по 3 фізичним особам платникам податку у зв'язку із відсутністю податкового номеру платника податку в базі ДРФО, за яким було відображено дохід, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за 1 квартал 2016 року, 2 квартал 2016 року подано з недостовірними відомостями та з помилками;

- ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, підприємством у січні 2015 року занижено суму нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, на 12419,84 грн., яку було самостійно відкориговано платником у квітні 2015 року (звіт від 06.05.2015 реєстраційний № );

- ст. 1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», зі змінами та доповненнями, в частині несвоєчасного надходження валютної виручки на територію України по експортному контракту № 3-2015 від 26.08.2015;

- п. 2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», із змінами та доповненнями.

На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області було винесено податкове повідомлення-рішення № 3 від 12.10.2018 року, відповідно до якого зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1079668 грн., в тому числі за 3 квартал 2017 р. в сумі 789276 грн., за 1 квартал 2018 р. в сумі 290392 грн. та податкове повідомлення-рішення № 3 від 12.10.2018 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 345613,75 грн., в тому числі сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями 276491 грн., за штрафними санкціями 69122,75 грн.

Позивач, вважаючи вищевказані рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 12.10.2018 р., відповідно до якого зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1079668 грн., в тому числі за 3 квартал 2017 р. в сумі 789276 грн., за 1 квартал 2018 р. в сумі 290392 грн., суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та акту перевірки підставою для зменшення контролюючим органом позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1079668,00 грн., було не включення до складу інших доходів, доходу від знецінення отриманих в борг грошових коштів за договорами про надання поворотної фінансової допомоги № 210318 від 21.03.2018 року та позики № 100717 від 10.07.2017 року.

Так, між Приватним підприємством «СПС» (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" (Позичальник) у період, який перевірявся, було укладено договір позики № 100717 від 10.07.2017 року, згідно з яким Позикодавець надає у власність Позичальника грошові кошти в розмірі 5000000,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути йому таку ж саму суму грошових коштів. Відсотки за користування позикою у даному випадку не нараховуються. Термін дії договору з моменту зарахування коштів на поточний банківський рахунок Позичальника і до 30.06.2018 року. Згідно з додатковою угодою № 1 від 15.06.2018 року до договору позики № 100717 від 10.07.2017 року Позичальник зобов'язаний повернути позику до 31.12.2019 року.

Грошові кошти за вказаним договором були отримані позивачем у загальній сумі 3000000,00 грн.

Також, між Приватним підприємством «СПС» (Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" (Сторона-2) у період, який перевірявся, було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 210318 від 21.03.2018 року, за умовами якого ПП «СПС» надає ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" поворотну фінансову допомогу, а ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" зобов'язується повернути вказані грошові кошти на умовах та в порядку, встановлених у договорі. Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 2000000,00 грн., на безоплатній основі, та підлягає поверненню до 20 березня 2019 року.

Грошові кошти за вказаним договором були отримані позивачем 21.03.2018 року у сумі 2000000,00 грн.

Відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Частиною 1 ст.1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з п. 3 розділу І Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджене наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 року за № 336/22868 (далі - НП(С)БО 1) та п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов'язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 року за № 85/4306 (далі - П(С)БО 11), поворотна фінансова допомога для її одержувача є зобов'язанням, заборгованістю підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Так, зобов'язання розподіляються на поточні зобов'язання - зобов'язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу, та довгострокові зобов'язання - всі зобов'язання, які не є поточними зобов'язаннями (п. 4 П(С)БО11).

Відповідно до п.6 П(С)БО 11 бухгалтерський облік поворотної фінансової допомоги залежить від строку, на який вона одержана; до року чи на більш тривалий строк. Залежно від цього платник податків відображає поворотну фінансову допомогу або у складі поточних, або довгострокових зобов'язань.

З огляду на строки дії вищевказаних договорів, суд вважає помилковими посилання відповідача на те, що вказані договори є довгостроковими.

Також, суд зазначає, що в даному випадку необхідно встановити, які бухгалтерські стандарти, національні чи міжнародні, має застосовувати в даному випадку підприємство.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно зі статтею 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для складання фінансової звітності застосовуються міжнародні стандарти, які викладені державною мовою та офіційно оприлюднені на веб-сторінці центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Підприємства інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, про складання ними фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності за міжнародними стандартами.

Підприємства, зазначені у частині другій цієї статті, складають і подають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність органам державної влади та іншим користувачам на їх вимогу в порядку, визначеному цим Законом, на основі таксономії фінансової звітності за міжнародними стандартами в єдиному електронному форматі, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Підприємства, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами, зобов'язані забезпечити ведення бухгалтерського обліку відповідно до облікової політики за міжнародними стандартами після подання першої фінансової звітності або консолідованої фінансової звітності за міжнародними стандартами, що визнається такою у порядку, визначеному міжнародними стандартами.

Із системного аналізу положень ст.8 та 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вбачається, що будь-яке підприємство, крім тих, що зазначені в частині другій ст. 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

На підставі Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та згідно наказу Генерального директора № 7 від 31.12.2014 «Про облікову політику» ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" здійснює ведення бухгалтерського обліку, складення та подання фінансової звітності відповідно до стандартів (положень) бухгалтерського обліку, затверджених Міністерством фінансів України.

Тобто, ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті", керуючись наданими йому правами, самостійно визначило недоцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про належність ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" до числа тих суб'єктів господарювання, які зобов'язані складати фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Отже, посилання Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на застосовування в даному випадку норм системи міжнародних стандартів фінансової звітності, є необґрунтованими.

У даному спорі, одержана короткострокова позика (на строк до 12 місяців) відображена в обліку позивача згідно спеціальної норми п. 12 П(С)БО 11 - поточні зобов'язання відображаються в балансі за сумою погашення. Тобто, недисконтованій сумі грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується буде сплачена для погашення зобов'язання в процесі звичайної господарської діяльності (п. 4 П(С)БО 11).

Крім того, датою укладання Договору № 210318 про надання поворотної фінансової допомоги є 23.03.2018 року. Перевірка ж ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" здійснювалась за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року. Тобто, на дату проведення перевірки зобов'язання за договором № 210318 від 21.03.2018 року про надання поворотної фінансової допомоги не можуть бути визначені, як довгострокові відповідно до п.4 П(С)БО 11.

Національні стандарти бухгалтерського обліку не вимагають дисконтувати зобов'язання за безпроцентною довгостроковою позикою, що слідує з приписів п.10 П(С)БО 11, норми якого встановлюють, що за теперішньою вартістю (дисконтованою сумою майбутніх платежів) в балансі відображаються тільки довгострокові зобов'язання, на які нараховуються відсотки. Отже, безпроцентна поворотна фінансова допомога не повинна оцінюватися за теперішньою (поточною) вартістю, так як на такий борг проценти не нараховуються.

Таким чином, безпроцентну позику слід відображати на рахунках бухгалтерського обліку в розмірі номінальної величини поворотної фінансової допомоги протягом всього строку користування грошима. При цьому застосуванню підлягають норми не П(С)БО 13, а норми П(С)БО 11 як більш спеціального нормативно - правового акту. Крім того, всі описані відповідачем «доходні» наслідки притаманні виключно оплатним (процентним) довгостроковим позикам і жодним чином не стосуються безпроцентної поворотної фінансової допомоги.

В даному випадку позивачу надавалися безпроцентна позика та безвідсоткова поворотна фінансова допомога, у зв'язку із чим згідно з вимогами П(С)БО 11 безвідсоткову фінансову допомогу та безпроцентну позику позичальникові дисконтувати не потрібно. При цьому, підприємство має обліковувати її за сумою фактично отриманих грошових коштів.

Згідно з п. 12 П(С)БО 11 поточну поворотну фінансову допомогу відображають в балансі в сумі погашення. В обліку за теперішньою вартістю (дисконтованою сумою майбутніх платежів) відображаються тільки довгострокові зобов'язання, на які нараховуються відсотки. Податковий кодекс України не передбачає коригувань бухгалтерського фінансового результату на суму поворотної фінансової допомоги.

Враховуючи вищевикладені норми, для позичальника сума позики та поворотної фінансової допомоги є зобов'язанням, а облік зобов'язань ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" на законних підставах здійснює згідно з вимогами П(С)БО11 «Зобов'язання».

З огляду на те, що позивач не є суб'єктом застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності, у ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" відсутній обов'язок здійснювати дисконтування позик.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 12.10.2018 року винесене всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 12.10.2018 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 345613,75 грн., в тому числі сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями 276491 грн., за штрафними санкціями 69122,75 грн., суд зазначає наступне.

Відповідач, приймаючи вказане податкове повідомлення-рішення, прийшов до висновку про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст.187, пп. г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, встановлені внаслідок не нарахування ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" податкових зобов'язань при використанні товару в операціях, що не є господарською діяльністю, а саме вартість пакувальних матеріалів не включено підприємством до складу реалізованої готової продукції, в результаті чого встановлено заниження податкового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 276491,00 грн.

Відповідно до п.17 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджених наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 року (далі по тексту - П(С)БО16), витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Згідно з п.19 П(С)БО16 витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок здійснення державного метрологічного нагляду за кількістю фасованого товару в упаковках (ПМУ 17 - 2000) затвердженої наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 314 від 17.05.2000 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.07.2000 року за № 394/4615 упаковка - технічний засіб чи комплекс засобів з розміщеним у ньому товаром, який забезпечує захист товару від пошкоджень та втрат у процесі його обігу (транспортування, зберігання та продаж товару), а довкілля - від забруднень. Тара - основний елемент упаковки, що є виробом для розміщення товару.

Із наведених вище норм вбачається, що упаковка є більш широким поняттям по відношенню до вужчого поняття - тара. Остання є виробом, спеціально призначеним для розміщення в ньому товару, а упаковка - технічний засіб чи комплекс засобів. Використані позивачем пакувальні матеріали не можуть бути визнані тарою. Тільки комплексне використання цих засобів з розміщеним у них товаром, що забезпечує захист цього товару від пошкоджень та втрат у процесі його обігу (транспортування, зберігання та продаж товару), а довкілля - від забруднення, робить цю сукупність розрізнених пакувальних матеріалів упаковкою.

Відповідач безпідставно посилається на те, що під час придбання пакувальних матеріалів у контрагентів-постачальників підприємство здійснювало їх оприбуткування в бухгалтерському обліку як тара. Планом рахунків для обліку тари передбачено рахунок 204 - Тара і тарні матеріали, а позивачем всі матеріали, застосовувані для одноразового упакування готової прдукції обліковуються на рахунку 201 - Сировина та матеріали, що достеменно свідчить про те, що це не тара, а одноразові пакувальні матеріали.

Той факт, що вартість пакувальних матеріалів не підлягає включенню позивачем до складу собівартості реалізованої готової продукції підтверджується Технологічною інструкцією ТІ МС.01-2015 виробництва композитної металочерепиці, яка не відносить пакування готової продукції до технологічного процесу виробництва останньої.

Отже, твердження відповідача про те, що сама операція фасування відображатиметься із застосуванням рахунку 23 "Виробництво" є також помилковим.

Пункт 17 П(С)БО 16 встановлює, що витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Так, за перевіряємий період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 pоку ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" здійснювало придбання пакувальних матеріалів, які використовувало для упаковки готової продукції.

При цьому вказані матеріали не є тарою, в бухгалтерському обліку вони обліковуються позивачем на рахунку 201 «Сировина та матеріали».

Проте, відповідачем зазначено, що під час придбання пакувальних матеріалів у контрагентів-постачальників, підприємство здійснювало їх оприбуткування в бухгалтерському обліку як тара.

Відповідно до вимог П(С)БО 16 та з метою раціонального використання пакувальних матеріалів під час пакування готової продукції, наказом керівника ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" № 1/01 від 05.01.2015 року встановлено наступне:

1) під час пакування готової продукції на складах готової продукції здійснювати списання використаних пакувальних матеріалів згідно норм, затверджених даним наказом (Додаток 1до наказу);

2) вартість пакувальних матеріалів вважати витратами на збут того звітного періоду, в якому вони були понесені у зв'язку з пакуванням і відвантаженням готової продукції;

3) щомісяця, не пізніше останнього числа поточного місяця, надавати на затвердження акти списання пакувальних матеріалів із переліком замовлень замовників.

На виконання вказаного наказу було складено акти списання товарів, на підставі яких було здійснено записи у рахунках бухгалтерского обліку. Таким чином, витрати позивача на упакування готової продукції не є витратами на виробництво, а є витратами на збут.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 12.10.2018 року винесене всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятих ним рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" (61020, м.Харків, пр-т. Любові Малої, буд.93) до Головного управлінні Державної фіскальної служби у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 12.10.2018 року, відповідно до якого зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1079668,00 грн., в тому числі за 3 квартал 2017 року в сумі 789276,00 грн., за 1 квартал 2018 року в сумі 290392,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 3 від 12.10.2018 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 345613,75 грн., в тому числі сума грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями 276491,00 грн., за штрафними санкціями 69122,75 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" (, 61020, м.Харків, пр-т. Любові Малої, буд.93) сплачений судовий збір в сумі 21379 (двадцять одна тисяча триста сімдесят дев'ять) грн. 23 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.

Повний текст рішення складено 08.04.2019 року.