Справа № 160/1012/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Справа № 160/1012/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лозицької І.О., в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
31.01.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний військовий комісаріат, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат № 131 від 14.12.2018 року, в частині порядку нарахування одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування одноразової грошової допомоги у встановленому чинним законодавством України порядку у відповідності до вимог, що чітко встановлені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як військовослужбовцю, якому була встановлена інвалідність ІІ групи, внаслідок отримання травми, заподіяної при виконанні обов`язків військової служби, станом на дату винесення рішення з урахуванням виплаченої суми.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2018 року у справі № 202/7200/17 (2-а/202/289/2017), доповненого постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2018 року, визнано протиправним та скасовано рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, від 01.09.2017 року № 91 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України призначити і виплатити одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності, внаслідок виконання обов`язків військової служби в розмірі 54 місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності 17.06.2008 року (п.п.2 п. 2 порядку № 499). На виконання зазначених рішень, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, прийнято рішення № 131 від 14.12.2018 року про призначення одноразової грошової допомоги в сумі 6961,50 грн., у зв`язку з встановлення третьої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Позивач вказує, що сума одноразової грошової допомоги була нарахована в розмірі 65 відсотків від десятирічного грошового забезпечення, виходячи з першого тарифного розряду, передбаченого для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, встановленого на день звільнення з військової служби (30.12.1989 року). Однак, позивач вважає, що такий порядок нарахування не відповідає фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства України та порушує законні права з огляду на те, що сума одноразової грошової допомоги була нарахована в розмірі 65 відсотків від десятирічного грошового забезпечення, виходячи з першого тарифного розряду, передбаченого для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, встановленого на день звільнення з військової служби (30.12.1989 року). Призначаючи одноразову грошову допомогу, відповідач не вірно посилається в оскаржуваному рішенні на встановлення третьої групи інвалідності, оскільки, відповідно до довідки МСЕ-ДНА-01 № 633016 від 17.06.2008 року з 03.06.2008 року повторно встановлена друга група інвалідності. Станом на день звільнення з військової служби (30.12.1989 року), в Збройних силах Радянського Союзу, не існувало військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом. Відповідач, призначаючи одноразову грошову допомогу, неправомірно застосував в оскаржуваному рішенні розмір грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом станом на 1989 рік.
Позивач вказує, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Ухвалою суду від 21.02.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
У встановлений судом строк, відповідач заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими. Посилаючись на те, що при визначенні права особи на отримання одноразової грошової допомоги, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (ч. 9 ст. 16-3), делеговано Кабінету Міністрів України визначати не тільки порядок проведення компенсаційних виплат, а й умови, за яких вони здійснюються. Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 передбачає: допомога, що не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. В пункті 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 зазначено: днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Тому, суттєве значення має дата первинного встановлення інвалідності, а не підтвердження інвалідності при повторному огляді. Позивачу II групу інвалідності було підтверджено при повторному огляді 17.06.2008 року. Позивач не надає документів, що підтверджують первинне встановлення інвалідності (надана лише довідка про підтвердження інвалідності при повторному огляді МСЕ-ДНА-01 № 633016 від 17.06.2008 року. До Міністерства оборони України довідка про первинне встановлення інвалідності, також, не надавалась. Ураховуючи, що позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 4 квітня 2006 року № 3597- IV Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, він в загалі немає права на отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 261, ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 262, п. 2 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки МСЕ-ДНА-01 № 633016 від 17.06.2008 року ОСОБА_1 з 03.06.2008 року при повторному огляді встановлена ІІ група інвалідності безстроково. У вказаній довідці зазначено, що травма та її наслідки, так, пов`язані з виконанням обов`язку військової служби.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року у справі № 202/7200/17(2-а/202/289/2017) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей; зобов`язано Міністерство оборони України здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги» у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, у звязку з встановленням йому другої групи інвалідності.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2018 року, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року у справі № 202/7200/17(2-а/202/289/2017) в його резолютивній частині змінити, доповнивши останнє абзацом наступного змісту: Визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, від 01.09.2017 року № 91, в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. В решті рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2018 року у справі № 202/7200/17(2-а/202/289/2017), залишено без змін.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 56261062 з примусового виконання виконавчого листа № 202/7200/17 про зобов`язання Міністерство оборони України здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, у звязку з встановленням йому другої групи інвалідності.

На засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат прийнято рішення, оформлене протоколом № 131 від 14.12.2018 року, яким:

- скасовано пункт 24 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.09.2017 року № 91;

- призначено громадянину ОСОБА_1 , якого 30.12.1989 звільнено зі строкової служби, одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 № 633016 від 17.06.2008) в розмірі 65 відсотків від десятирічного грошового забезпечення, виходячи з першого тарифного розряду, передбаченого для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, встановленого на день звільнення з військової служби (30.12.1989), в сумі 6961,50 грн.

22.12.2018 року Міністерством оборони України виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 6961,50 грн., що підтверджено даними виписки операцій за рахунком за період 22.12.2018 р.

Вважаючи таке рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат № 131 від 14.12.2018 року в частині порядку нарахування одноразової грошової допомоги, протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до статті 41 цього Закону (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-ХІІ).

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

3) загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;

4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;

7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України".

Підпунктом "б" пункту 6 Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488, встановлено, що НАСК "Оранта" виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

З аналізу наведених норм Закону вбачається, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року (справа № 288/349/17).

Так, Верховний Суд України неодноразово усував розбіжності у застосуванні норм статті 16 Закону № 2011-ХІІ, висловивши правовий висновок, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення, зокрема, у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 288/349/17.

Таким чином, отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби, а тому, нова редакція (з 01 січня 2007 року) Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей поширюється і на позивача.

Вказані обставини встановлені судом у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2018 року у справі № 202/7200/17 (2-а/202/289/2017), доповненого постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2018 року.

Частиною 4 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, якою затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначено, що допомога, що особам, яким до набрання чинності цим Порядком, допомога не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Так, днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, є день повторного встановлення йому інвалідності 17.06.2008 року, яка виникла внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, а тому, призначення і виплата одноразової грошової допомоги мають бути здійснені, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби в редакції від 28.05.2008 року.

Пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 зі змінами в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 815 від 25 липня 2011 року (далі - Порядок № 499) встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 499 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі:

48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи,

а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі:

60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

При цьому, суд зазначає, що дата встановлення позивачу інвалідності вперше, не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки, в даному випадку саме встановлення ІІ групи інвалідності містить причинний зв`язок з проходженням військової служби, а саме: внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, згідно довідки МСЕК серія МСЕ-ДНА-01 № 633016 від 17.06.2008 року.

Суд зауважує, що як зазначено у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2018 року у справі № 202/7200/17 (2-а/202/289/2017) дата встановлення другої групи інвалідності позивачу вперше, а саме 10.07.1996 року, згідно витягу з акту огляду МСЕК, не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки, остання була встановлена за загальним захворюванням і не містила причинного зв`язку з проходженням військової служби.

Отже, посилання відповідача на необхідність дослідження обставин встановлення позивачу первинної інвалідності та дати первинного встановлення інвалідності, які не досліджені судом, є безпідставними, оскільки факт первинного встановлення інвалідності ОСОБА_1 судом досліджено у справі № 202/7200/17 (2-а/202/289/2017) та надано йому відповідну оцінку, а саме: дата встановлення другої групи інвалідності позивачу вперше - 10.07.1996 року - не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки, остання була встановлена за загальним захворюванням і не містила причинного зв`язку з проходженням військової служби.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що Порядком № 499 чітко встановлено, що розмір грошового забезпечення інваліда II групи, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, складає 54-місячного грошове забезпечення.

Отже, встановлення позивачу 65 відсотків від десятирічного грошового забезпечення, виходячи з першого тарифного розряду, передбаченого для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, встановленого на день звільнення з військової служби (30.12.1989) в сумі 6961,50 грн., є протиправним.

У зв`язку з цим, з метою повного захисту прав позивача, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування одноразової грошової допомоги у встановленому чинним законодавством України порядку у відповідності до вимог, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як військовослужбовцю, якому була встановлена інвалідність ІІ групи, внаслідок отримання травми, заподіяної при виконанні обов`язків військової служби, станом на дату винесення рішення з урахуванням виплаченої суми.

Разом з тим, пунктом б частини першою статті 16-2 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Разом з тим, суд вказує, що Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей № 2004-VIII від 06.04.2017 року, який набрав чинності 07.05.2017 року, внесено зміни до таких законів України, зокрема: у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 15, ст. 190; 2013 р., № 25, ст. 246; 2017 р., № 2, ст. 25): текст статті 16-2 викласти в такій редакції: б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Отже, стаття 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей № 2004-VIII від 06.04.2017 року, якою встановлено розмір одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, яка набула чинності після звернення ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного військового комісаріату із заявою про нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей та постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року, у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Отже, вимоги в частині здійснення нарахування одноразової грошової допомоги у встановленому чинним законодавством України порядку у відповідності до вимог, що чітко встановлені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як військовослужбовцю, якому була встановлена інвалідність ІІ групи, внаслідок отримання травми, заподіяної при виконанні обов`язків військової служби, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини № 3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (пункт 25 рішення).

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу документально підтверджених судових витрат з Міністерства оборони України.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат № 131 від 14.12.2018 року в частині порядку нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування одноразової грошової допомоги у встановленому чинним законодавством України порядку у відповідності до вимог, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як військовослужбовцю, якому була встановлена інвалідність ІІ групи, внаслідок отримання травми, заподіяної при виконанні обов`язків військової служби, станом на дату винесення рішення з урахуванням виплаченої суми.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складений 21.03.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька