Справа № 826/18825/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №826/18825/13-а

касаційне провадження №К/9901/19209/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2014 (суддя Костенко Д.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 (головуючий суддя - Бабенко К.А., судді: Кобаль М.І., Собків Я.М.) у справі № 826/18825/13-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м .Києві про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.06.2013 №.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 05.02.2014 позов залишив без задоволення.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17.11.2014 залишив постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2014 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вказує на невідповідність оформлення акту перевірки вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 N 984, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011за N 34/18772 (в редакції, чинній на момент складення акту). Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідачем до сукупного обсягу виручки за 2012 рік, яка брала участь у розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за спірним актом індивідуальної дії, включено і операції позивача, які відповідно до статті 197 Податкового кодексу України, звільнені від оподаткування.

Переглядаючи оскаржені судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи на підставі встановлених фактичних обставин у справі правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування з 20.02.2003, платником податку на додану вартість не реєструвалася.

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено позапланову виїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період: з 01.04.2010 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 31.05.2013 № 1843/17-.

Перевіркою встановлено вчинення позивачем порушень вимог пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), з огляду на перевищення за період з 01.11.2010 по 31.10.2011 суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) у розмірі 300000 грн. без направлення при цьому до контролюючого органу заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість та без оподаткування податком на додану вартість здійснених у подальшому поставок.

На думку податкового органу, позивач повинна була зареєструватися платником податку на додану вартість, а також нараховувати і сплачувати податок на додану вартість з операцій, здійснених позивачем з грудня 2011 року по грудень 2012 року (загальний обсяг операцій за цей період згідно з податковою звітністю позивача складає 490462,79грн.).

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.06.2013 № про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 122615,7 грн., в тому числі: в сумі 98092,57 грн. основного платежу та в сумі 24523,13 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивачем не надано суду належних обґрунтувань і доказів, які б спростували висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідно до абзацу 2 пункту 180.1 статті 180 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що, зокрема підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку на додану вартість, визначені у пункті 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Відповідно до пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, податкове законодавство пов'язує виникнення в особи обов'язку із реєстрації платником податку на додану вартість із фактом перевищення такою особою протягом останніх 12 місяців сукупного обсягу оподатковуваних операцій - в сумі 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість).

Як вбачається з акту перевірки, наявність у позивача обов'язку зареєструватися платником податку на додану вартість податковий орган встановив на підставі суми виручки (317601,9 грн.), отриманої Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з 01.11.2010 по 31.10.2011 згідно зі звітами про використання реєстраторів розрахункових операцій, книгою обліку розрахункових операцій, книгою обліку доходів і витрат, контрольними стрічками.

Проте, під час вирішення справи судами попередніх інстанцій не досліджувалися документи, на підставі яких податковим органом встановлено перевищення граничного обсягу операцій, який дозволяв не реєструватися платником податку на додану вартість, та не перевірено дотримання відповідачем методології, встановленої пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Такі обставини входять до предмету доказування у цій справі та підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що зміст положень статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) зобов'язує суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

У порушення вищезазначених положень процесуального законодавства судами попередніх інстанцій не перевірено правильності обчислення відповідачем загального обсягу здійснених позивачем операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню (без урахування податку на додану вартість) за період з 01.11.2010 по 31.10.2011 у порядку, встановленому пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, вищезазначені обставини свідчать про недотримання судами попередніх інстанцій одного із основоположних принципів адміністративного судочинства - офіційного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, що потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 у справі № 826/18825/13-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк