Справа № 826/8245/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8245/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Парінова А.Б.

за участю секретаря Антоненко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року

у справі №826/8245/18 (розглянутої у порядку спрощеного провадження)

за позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІ.ДІ.ЕМ»

про скасування заходів реагування,

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (далі по тексту - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем.» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Пі.Ді.Ем.»), у якому просило:

- застосувати заходи реагування у вигляді зупинення експлуатації офісних приміщень виномаркету «Поляна» Товариства з обмеженою відповідальністю «Пі.Ді.Ем.» за адресою: проспект Героїв Сталінграду, 6-А в Оболонському районі міста Києва, до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в ході проведення планової перевірки ТОВ «Пі.Ді.Ем.» щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної і пожежної безпеки встановлено відсутність у відповідача необхідної системи заходів для уникнення виникнення пожежі, її гасіння та швидкого реагування у разі її виникнення. Встановлення вказаних порушень зумовило позивача, відповідно до статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», звернутись із позовом до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві 16 березня 2018 року видано наказ № 158 «Про проведення планових перевірок».

Відповідно до додатку до вказаного наказу в період з 02 квітня 2018 року по 06 квітня 2018 року заплановано провести планову перевірку приміщення та території ТОВ «Пі.Ді.Ем.» (, за адресою: проспект Героїв Сталінграду, 6-а в Оболонському районі міста Києва) щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.

Повідомлення від 20 березня 2018 року № 28/516 про проведення планової перевірки 23 березня 2018 року надіслано рекомендованим листом відповідачу.

28 березня 2018 року видано посвідчення № 484 на проведення перевірки вказаних приміщень, яке вручено керуючій магазину «Поляна» ТОВ «Пі.Ді.Ем.» ОСОБА_3

Згідно з наказом директора ТОВ «Пі.Ді.Ем.» № 132 від 02 квітня 2018 року, відповідальним за справний стан пожежної безпеки і безпечну експлуатацію приміщення (виномаркет «Поляна»), що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Героїв Сталінграда, 6а, є керуюча вказаного магазину - ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3.).

Внаслідок проведення позивачем вказаної перевірки 06 квітня 2018 року складено акт № 52, яким зафіксовано наступні порушення:

- пункту 1.8 глави 1 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні - дозволяється улаштування та експлуатація тимчасових електромереж в приміщеннях;

- пункту 1.17 глави 1 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні - електричні розетки, електричні щитки, вимикачі встановлені на горючій основі без підкладання під них суцільного негорючого матеріалу, що виступає за габарити електроприладу на 0,01 м з кожного боку;

- пункту 1.18 глави 1 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні - допускається складування горючих матеріалів на відстані менше 1 м. від електрообладнання та під електрощитками;

- пункту 1.4 глави 1 розділу V Правил пожежної безпеки в Україні, пункт 7.2.22 ДБН В.2.5-56.2014 - на об'єкті відсутній резервний запас пожежних сповіщувачів (димових, теплових, ручних, тощо), який повинен становити не менше 10% від загальної кількості їх у СПС;

- пункту 16 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, пункту 16 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 444 «Про затвердження Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях» - не всі посадові особи пройшли навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки у порядку встановленому даною постановою;

- частини 2 статті 57 Кодексу цивільного захисту України - здійснюється використання приміщень без поданої декларації відповідності матеріально-технічної бази суб'єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки;

- пункту 1.12 глави 1 розділу ІV Правил пожежної безпеки в Україні - відсутні акти на проведення схованих робіт на прокладання електропроводки під підвісними стелями будівлі;

- пункту 3.10 глави 3 розділу V Правил пожежної безпеки в Україні - вогнегасники не навішувані на вертикальні конструкції на висоті 1,5 м від рівня підлоги до нижнього торця вогнегасника і на відстані від дверей, достатній для її повного відчинення, або установлені в шафи пожежних кран-комплектів, або підставки, що надійно закріплені на підлозі;

- пункту 2.23 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, пункту 8.3 розділу 8 ДБН В.2.2-23:2009 - із торговельної зали не передбачено два розосереджених евакуаційних виходи безпосередньо назовні або в сходові клітини типу СК 1, які мають двері з пристроями самозачинення та ущільнення в притулах;

- пункту 2.23 глави 2 розділу ІІІ, пункту 8.8 розділу 8 В.2.2-23:2009 - ширина основних евакуаційних проходів у торговельній залі менше - 1,4 м;

- пункту 2.37 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - шляхи евакуації захаращені меблями, обладнанням та різними матеріалами;

- пункт 1.20 глави 1 розділу ІV Правил пожежної безпеки в Україні - не проведено замір опору ізоляції та перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання.

Примірник вказаного акту отримала керуюча магазином ОСОБА_3 без зауважень або заперечень щодо проведеної перевірки та складеного акту перевірки.

Також 06 квітня 2018 року державним інспектором з нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки Оболонського району міста Києва складено протокол № 056447 про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 175 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На думку позивача, виявлені при проведенні перевірки порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки створюють загрозу життю та здоров'ю людей, що і стало підставою для звернення до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з принципів пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи, тому вважав твердження позивача щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень останнього, передчасними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі по тексту - Закону України від 05 квітня 2007 року № 877-V) встановлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 64 Кодексу цивільного захисту України (далі по тексту - КЦЗ України) центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення. До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: 1) органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; 2) органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; 3) підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи.

Пунктом 12 частини 1 статі 67 КЦЗ України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об'єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Згідно з частиною 2 статті 68 КЦЗ України, у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров'ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Так, підстави для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об'єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів визначені в статті 70 КЦЗ України.

Частиною 7 статті 7 Закону України від 05 квітня 2007 року № 877-V встановлено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Отже, за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва орган державного нагляду звертається з позовом до адміністративного суду, а у разі необхідності вжиття інших заходів реагування (тобто не зупинення роботи) орган державного нагляду складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Таким чином, звернення контролюючого органу до суду щодо вжиття до суб'єкта господарювання заходів реагування - не єдиний спосіб впливу на порушника та уникнення небезпеки персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій, оскільки позивач наділений відповідними повноваженнями державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, у тому числі повноваженнями застосування до суб'єктів господарювання певних заходів реагування (зокрема, складання приписів, протоколів, розпоряджень про усунення виявлених порушень вимог техногенної та пожежної безпеки), з огляду на що захід реагування у вигляді повного зупинення експлуатації об'єкту підприємства до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є крайнім заходом, обрання якого є доцільним лише у разі, якщо допущенні порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що наявність вказаних в акті перевірки № 52 порушень, спростовується наданими відповідача доказами та звертає увагу на таке.

Так, відповідно до пункту 1.8 глави 1 розділу 4 Правил пожежної безпеки України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за № 252/26697; далі по тексту - ППБ України), улаштування та експлуатація тимчасових електромереж забороняються. Винятком можуть бути тимчасові електромережі, які живлять ілюмінаційні установки, а також електропроводки в місцях проведення будівельних, тимчасових ремонтно-монтажних та аварійних робіт.

Отже, у вказаному пункті є виключення, про які не зазначено в акті перевірки № 52.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції на підставі наданих ТОВ «Пі.Ді.Ем.» доказів, було доведено усунення відповідачем встановлених під час перевірки контролюючим органом порушень.

Так зокрема, стосовно встановлення відповідачем електричних розеток, електричних щитків, вимикачів на горючій основі без підкладання під них суцільного негорючого матеріалу, що виступає за габарити електроприладу на 0,01 м з кожного боку, колегія суддів зазначає наступне.

ТОВ «Пі.Ді.Ем.» було надано до суду копію технічного звіту ТОВ «Спецтестбуд» вимірювальної електротехнічної лабораторії від 26 квітня 2018 року про проведення вимірювальних та випробувальних робіт електроустановки та електропристроїв на відповідність до вимог ПТЕЕС та ПБЕЕС у нежилому приміщенні, яке знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Героїв Сталінграду, 6-а (далі по тексту - Звіт).

Як зазначено в пояснювальній записці Звіту, перед початком електровимірювальних робіт, персоналом електротехнічної лабораторії було проведено обстеження мереж та електрообладнання замовника. По результатам вимірювань параметрів електрообладнання складені відповідні протоколи, які включені у Звіт. В протоколах № 1,2, 3 Звіту зазначено, що все електроустаткування та електропроводка відповідають вимогам ПТЕЕС та ПУЕ, дефектів не виявлено, зазначено, що все електроустаткування та лінії електропередачі придатні до експлуатації.

Щодо посилання контролюючого органу на факт складування горючих матеріалів відповідачем на відстані менше 1 метру від електроустаткування та під електрощитами, а також розташування вогнегасників на нележному місці. То на підтвердження усунення вказаного порушення ТОВ «Пі.Ді.Ем.» було надіслано фотоматеріали, які в повній мірі спростовують доводи позивача в частині усунення вказаного порушення з боку підприємства.

До того ж, на підтвердження наявності в приміщенні, що підлягало перевірці, достатньої кількості сповіщувачів, ТОВ «Пі.Ді.Ем.» також був надісланий фотозвіт, що спростовує факт порушення пункту 1.4 глави 1 розділу V ППБ в Україні, пункт 7.2.22 ДБН В.2.5-56.2014

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем надано до суду копії наказів про призначення осіб, відповідальних на підприємстві за стан пожежної безпеки, надано рахунки на оплату проходження навчань, копії платіжних доручень та копію посвідчення № 17-11-28, виданого Київською ТПП про проходження навчання з питань протипожежної безпеки Сілко Владиславом Сергійовичем. Вказані документи свідчать про відсутність порушення ТОВ «Пі.Ді.Ем.» пункту 16 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні, пункту 16 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 444 «Про затвердження Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях».

Щодо порушення пункт 1.20 глави 1 розділу ІV ППБ в Україні «не проведено замір опору ізоляції та перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання», колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що ТОВ «Пі.Ді.Ем.» надано копію Звіту, висновки якого спростовують наявність з боку відповідача даного порушення.

Так само контролюючим органом в акті перевірки № 52 зафіксовано порушення ТОВ «Пі.Ді.Ем.» пункту 2.23 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, пункту 8.3 розділу 8 ДБН В.2.2-23:2009 (із торговельної зали не передбачено два розосереджених евакуаційних виходи безпосередньо назовні або в сходові клітини типу СК 1, які мають двері з пристроями самозачинення та ущільнення в притулах).

Колегія суддів звертає увагу на те, що пункт 2.19 розділу 3 ППБ в Україні вказує на те, що приміщення повинні бути забезпечені двома евакуаційними виходами лише в тому випадку, якщо у такому приміщенні проводяться масові заходи з великою кількістю людей.

Проте, колегія суддів зауважує на ту обставину, що виномаркет «Поляна» не відноситься до вказаної категорії приміщень.

Крім того, контролюючим органом не враховано пункту 8.5 розділу 8 ДБН В.2.2-23:2009, який передбачає наявність одного виходу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доказів, які б підтверджували що перелічені в акті перевірки порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки створюють реальну загрозу життю та здоров'ю людей, а усунення цих порушень вимагає вжиття заходів реагування у вигляді повного припинення експлуатації адміністративної будівлі, суду під час розгляду не надано.

Оскільки перелік порушень, які створюють загрозу життю та здоров'ю людей, законодавством України не визначено, тому віднесення до зазначеної категорії є суб'єктивною оцінкою суб'єкта владних повноважень, а тому в кожному окремому випадку суб'єкт владних повноважень має визначати - чи створюють виявлені порушення дійсну реальну загрозу життю та здоров'ю людей у взаємозв'язку із встановленими обставинами, що мають значення для вирішення даного питання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.10.2018 у справі № 826/14758/17. Так, в постанові зазначено, що Верховний Суд погоджується, що поняття «загрози життю та здоров'ю» є оціночним. Однак, це не спростовує необхідність дослідження судами доказів, якими обґрунтовується їх наявність та зважаючи, що такі позови розглядаються за позовними заявами суб'єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення має бути перевірена судами шляхом зібрання відповідних доказів, а застосування судом обраного заходу реагування обґрунтовуватися з дотриманням всіх принципів адміністративного судочинства.

Відсутність мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не зазначення мотивів відхилення кожного аргументу учасника свідчать, що висновки судів про визнання підтвердженими обставин існування підстав для застосування заходів реагування є передчасними та необґрунтованими, здійсненими на підставі неповно встановлених обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій, що враховуючи принцип пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи, суд вважає твердження позивача щодо наявності правових підстав для застосування до відповідача заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень останнього, передчасними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини оцінка додержання статті 1 Першого протоколу спирається на «справедливу рівновагу (баланс)» між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням у право власності, й інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»).

Однак цей баланс не варто розуміти як необхідність обов'язкового досягнення «соціальної справедливості» у кожній конкретній справі. Зазначений критерій означає, що повинно бути розумне співвідношення (іншими словами - обґрунтована пропорційність) між метою, якої передбачається досягти, та засобами, що для цього використовуються. «Справедливого балансу» не буде дотримано, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення в справі «Трегубенко проти України»).

Тобто порушення статті 1 Першого протоколу становить не саме по собі ущемлення прав особи, а наявний істотний дисбаланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном (рішення від 23.01.2014 в справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У пошуках «справедливої рівноваги» Європейський суд з прав людини враховує велику кількість різноманітних чинників. Але й у цих питання (як і в питаннях наявності «суспільного інтересу») також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», рішення від 22 січня 2009 року в справі «Булвес проти Болгарії»).

Звертаючись до суду з позовом про застосування заходів реагування орган державного нагляду повинен обґрунтувати наявність підстав для цього, тобто вказати та довести, що виявлені порушення створюють загрозу життю та здоров'ю людей, а також необхідність застосування конкретного заходу реагування залежно від характеру порушень та ступеню їх небезпеки, тому необхідно з'ясувати чи є захід реагування співрозмірним до мети його застосування і що таке втручання у права відповідача буде пропорційним і, таким чином, буде досягнуто справедливий баланс між інтересами відповідача та публічними інтересами.

Метою застосування цього заходу є відвернення ймовірного настання для прав та інтересів невизначеного кола осіб негативних наслідків виявлених порушень. Такі негативні наслідки полягають у завданні шкоди життю та здоров'ю людей, але їх настання є вірогідною подією.

Чинним законодавством з питань цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки будівель та споруд встановлена можливість застосування як органом державного нагляду, так і судом різних заходів реагування за одні й ті самі порушення, при цьому критерієм їх розмежування є створення такими порушеннями загрози життю та здоров'ю людей і саме наявність такої загрози надає можливість для застосування адміністративним судом заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень.

Доводи викладені в апеляційній скарзі позивача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

За таких обставин, зупинення експлуатації приміщень відповідача не є пропорційною та повною мірою реагування з огляду на виявлені порушення.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

А.Б. Парінов

Повний текст постанови виготовлено 03 квітня 2019 року.