Справа № 569/482/19
Суддя: Тимощук О. Я.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/482/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Рибачик О.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Ільїна В.А.,

pозглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в м. Рівне Антонюка Юрія Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в м. Рівне Антонюка Юрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 754422, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м. Рівне Антонюком Юрієм Миколайовичем про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що 31.12.2018 року постановою серії НК № 754422 його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1 700 грн. 00 коп.

Згідно постанови, 31.12.2018 року о 15 год. 37 хв., позивач керував транспортним засобом Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. Макарова, 23 здійснив зупинку транспортного засобу на паркувальному майданчику, призначеному для зупинки транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, чим порушив п. 15.1 ПДР.

Позивач з даною постановою не згідний, оскільки вважає, що вона є незаконною, крім того позивач вважає, що постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задоволити. Крім того, пояснив, що він займається господарською діяльністю з перевезення пасажирів на таксі. На момент фіксації правопорушення він очікував пасажира, який є інвалідом ІІ групи та який після його висадки пішов в ТРЦ «Екватор» за покупками.

Представник позивача - адвокат Ільїн В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити.

В судове засідання відповідач не з'явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши думку позивача та його представника - адвоката Ільїна В.А., дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об»єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 754422 від 31.12.2018 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 в м. Рівне по вул. Макарова, 23 здійснив зупинку транспортного засобу на паркувальному майданчику, призначеному для зупинки транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, чим порушив п. 15.1 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Згідно постанови серії НК № 754422 від 31.12.2018 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції в м. Рівне Антонюком Ю.М. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1 700 грн.

Відповідно до п. 15.1 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він 31.12.2018 року перебував в ТРЦ «Екватор» з метою здійснення закупок, в зв»язку з чим зателефонував до позивача та попросив, щоб той його забрав з тяжким багажем. Крім того, пояснив, що є інвалідом ІІ групи, з позивачем давно знайомий і часто користується його послугами таксі.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено зупинку транспортного засобу на паркувальному майданчику, призначеному для зупинки транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, в зв»язку із очікуванням на пасажира, який має інвалідність та потребує сторонньої допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 62 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов»язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Відповідно п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», що набув чинності 07.11.2015 року, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч. 5 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки),а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом із тим, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майнове положення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

З врахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, проте, враховуючи обставини вчинення правопорушення, а саме що скоєне правопорушення 31.12.2018 року наслідків не потягнуло, особливої небезпеки для дорожнього руху не виникло, те, що правопорушення не створило перешкод для руху пішоходів, враховуючи особу порушника, суд вважає можливим звільнити останнього від відповідальності за малозначністю скоєного правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 6, 9, 10, 19, 90, 241-246, 286, 293 КАС України, ст. 22 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 754422 від 31.12.2018 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП - змінити.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та звільнити останнього від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю скоєного та обмежитись відносно ОСОБА_1 усним зауваженням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.