Справа № 297/353/19
Суддя: Фейір О. О.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/353/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого Фейір О. О. з участю секретаря судового засідання Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 про визнання протиправною та скасування постанови серії ДПО № 536625 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 09 лютого 2019 року о 14:30 годин відповідач з колегою підійшли до автомобіля позивача та, не пояснивши причину зупинки, попросили в нього водійське посвідчення, після чого винесли оспорювану постанову. Підставою для винесення постанови стало нібито порушення ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку «В'їзд заборонено». Позивач вважає постанову протиправною, зокрема, у зв'язку з порушенням процесуального права, а саме тому, що відповідач в даному випадку був зобов'язаний спочатку скласти протокол про адміністративне правопорушення, і тільки після того виносити постанову про накладення адміністративного стягнення. Крім того, позивач мотивує позовні вимоги тим, що відповідачем належними та допустимим доказами не доведено обставини, на які він посилається в оскаржуваній постанові.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що він дорожнього знаку «В'їзд заборонено» не порушував, оскільки взагалі не керував автомобілем, а тільки сидів в автомобілі з молодшим братом та дивися на телефоні фільм, а молодший брат на задньому сидінні грався. Додав, що проживає в будинку АДРЕСА_1. Чому автомобіль був припаркований саме на зустрічній смузі руху, тобто зліва по ходу руху, не знає, оскільки пояснив, що взяв з дому ключі та пішов до машини, яка вже була припаркована, можливо його батьком, оскільки останній також користується даним автомобілем. Також пояснив, що працівники поліції виявили до нього явну неповагу при розмові, вимагали надати їм посвідчення водія, не пояснивши причину зупинки. При цьому зазначив, що насправді він не рухався на автомобілі, а тільки сидів в ньому, а вираз «причина зупинки» вживав випадково, адже його не зупиняли, оскільки автомобіль не рухався.

В судове засідання, призначене на 01 квітня 2019 року, позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак подав заяву про те, що просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також надав додаткові письмові пояснення, в яких повторно вказав про виявлення відповідачем явної неповаги до нього, про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ним правопорушення та про відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, складання якого, на його думку, мало передувати винесенню оскаржуваної постанови (а. с. 18-19).

Відповідач інспектор Берегівського ВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що 09 лютого 2019 року він разом з колегою ОСОБА_3 рухались на патрульному автомобілі по вул. Арань Яноша в м. Берегове. Дана вулиця має дорогу з одностороннім рухом та при в'їзді у вулицю знаходиться дорожній знак «В'їзд заборонено». Патрулюючи по вказаній вулиці, вони побачили як їм на зустріч рухається автомобіль марки Volkswagen Touareg, номерний знак НОМЕР_1. Помітивши патрульну машину, водій автомобіля Volkswagen Touareg відразу зупинився по ходу свого руху, тобто зліва по ходу потоку транспорту на односторонній вулиці. Підійшовши до автомобіля, інспектор відразу пояснив водію, яке порушення він допустив та просив пред'явити йому посвідчення водія, на що ОСОБА_1 тільки вимагав пояснити йому причину зупинки. Тобто він сам визнав факт, що дійсно рухався в зворотному напрямку по дорозі з одностороннім рухом. Крім того, протягом розмови, на місце події прийшла жінка, яка представилася матір'ю водія та пасажира - дитини, яка знаходилась на задньому сидінні. Жінка кричала, щоб інспектори відпустили її сина, оскільки він нічого не порушив, адже він не проїхав під дорожній знак «В'їзд заборонено», а тільки що виїхав з дому АДРЕСА_1, де вони проживають, оскільки йому необхідно відвезти молодшого брата на додаткові уроки. Також зазначив, що в постанові помилково зазначено дату складання такої 09 січня 2019 року, так к подія мала місце 09 лютого 2019 року.

В судове засідання, призначене на 01 квітня 2019 року, відповідач не з'явився і також подав до суду заяву, в якій просив розглянути дану справу без його участі, просив відмовити в задоволенні позову.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що дійсно 09 лютого 2019 року близько 14-15 годин він разом з інспектором ОСОБА_5 на патрульному автомобілі, виконуючи службові обов'язки, рухаючись по вул. Арань Яноша в м. Берегове, яка є вулицею з одностороннім рухом, побачили автомобіль Volkswagen Touareg, який рухався їм назустріч. Водій, помітивши патрульний автомобіль, відразу зупинився. Пояснив, що твердження ОСОБА_1 про те, що нібито він автомобілем не керував, а тільки знаходився в такому, не відповідає дійсності.

Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, особою, щодо якої її винесено. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови серії ДПО № 536625 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1, мешканець АДРЕСА_1, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Арань Яноша, 36, в м. Берегове, порушив вимоги дорожнього знаку «В'їзд заборонено» (а. с. 5).

Санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків.

В судовому засіданні 01 квітня 2019 року судом було досліджено відеоматеріали, надані суду позивачем та відповідачем.

При цьому, з відеозапису, наданого позивачем, не вбачається підтвердження обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Так, під час перегляду даного відеозапису судом встановлено, що поліцейським повідомлено водія ОСОБА_1 про те, що він порушив вимоги дорожнього знаку, після чого поліцейський попросив в останнього пред'явити посвідчення водія. Останній, після тривалих суперечок та заперечень, все ж пред'явив таке працівнику поліції.

Натомість, відеозапис, наданий відповідачем, містить докази, які спростовують пояснення ОСОБА_1

Так, з вказаного відеозапису вбачається, що працівники поліції, підійшовши до припаркованого з лівого боку проти руху потоку транспорту автомобіля Volkswagen Touareg, номерний знак НОМЕР_1, повідомили водія про те, що останній порушив вимоги дорожнього знаку «В'їзд заборонено», після чого попросили пред'явити посвідчення водія та техпаспорт на автомобіль.

Тому пояснення позивача про те, що поліцейський, підійшовши до автомобіля, не пояснивши причину зупинки, відразу попросили його пред'явити посвідчення водія, не відповідають дійсності.

Натомість, на вимогу поліцейського пред'явити документи, водій ОСОБА_1 посвідчення водія відразу не пред'явив, сперечаючись з поліцейським, а реєстраційний документ на транспортний засіб не пред'явив взагалі.

При цьому, обов'язок водія на вимогу поліцейського пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР, передбачений п. 2.4 Правил дорожнього руху.

Також з відеозапису вбачається, що поліцейський виконував свої обов'язки, передбачені ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію». Частиною 3 ст. 18 даного Закону встановлено, що, звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов'язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред'явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Так, поліцейський на вимогу водія ОСОБА_1 відразу пред'явив своє службове посвідчення та надав водію можливість з ним ознайомитися.

Також, не знайшло свого підтвердження твердження позивача про те, що відповідач виявив явну неповагу до нього, оскільки під час перегляду відеозапису судом встановлено протилежне, поліцейський поводив себе стримано, професійно та не порушував прав особи.

Також, судом встановлено, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він не керував транспортним засобом, а тільки знаходився в автомобілі. Таке спростовується наступним.

Так, з вказаного відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 сидів за кермом, будучи пристебнутим паском безпеки.

Відповідно до п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Тому, пояснення ОСОБА_1 про те, що на автомобілі він не рухався, а тільки сів до нього та переглядав фільм, є неправдивими, оскільки водій виконав вимоги п. 2.3 «в» про необхідність користування ременем безпеки саме для забезпечення безпеки руху, а не для забезпечення безпеки перебування в автомобілі.

Крім того, під час перегляду відеозапису встановлено, що при складанні поліцейським постанови, до місця події прибула жінка, яка представилась матір'ю водія та повідомила, що її син тільки-що виїхав з двору будинку № 17, де вони проживають, і тому не міг бачити дорожнього знаку «В'їзд заборонено», який розташований на початку вулиці. Жінка повідомила, що вона є свідком і підтверджує, що її син саме виїхав з дому.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що пояснення ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем, а тільки знаходився в ньому, є такими, що не відповідають дійсності та спрямовані на уникнення відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Так, дорожній знак 3.21 «В'їзд заборонено» забороняє в'їзд усіх транспортних засобів з метою, зокрема, запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом.

За правилами дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено», зона дії знаку - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Таким чином, ОСОБА_1 дійсно порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено», адже рухався в зоні дії знаку на зустріч транспортних засобів по дорозі з одностороннім рухом.

Разом з тим, враховуючи факт, що ОСОБА_1 мешкає на АДРЕСА_1, отже знав чи повинен був знати, що дана вулиця має односторонній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, ОСОБА_1 не обґрунтував належними доказами обставини, зазначені у його позові, тоді як відповідачем було надано докази на підтвердження порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху. Такими доказами, в даному випадку, є пояснення свідка ОСОБА_3 та відеозапис, наданий відповідачем.

Так, ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Щодо твердження позивача про те, що відповідачем було порушено норми КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», оскільки останнім не складено протокол про адміністративне правопорушення перед винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення, суд вважає таке хибним, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 122.

Так, ч. 1 ст. 222 КУпАП також встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Отже, розгляд справи про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, віднесено до компетенції Національної поліції, тому складання протоколу в даному випадку не передбачене.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, зокрема, адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Тобто, оскільки ОСОБА_1 вчинено правопорушення саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, уповноважена особа, яка винесла постанову, не мала складати і протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1, 2 Розділу ІІІ Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, другою і третьою статті 122, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином працівники органів і підрозділів Національної поліції наділені правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення без складання протоколу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в діях позивача, зазначених в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає, що інспектор СРПП Берегівськго РВ ОСОБА_5 при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах своєї компетенції та відповідно діючого законодавства, а постанова винесена у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України. Також, суд приймає до уваги пояснення відповідача щодо того, що датою складання постанови є 09 лютого 2019 року, а вказана в постанові дата - 09.01.2019 року - є опискою, про що відомо і позивачу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 відсутні.

Згідно з ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позову заяву без задоволення.

Керуючись ст. ст. 122, 251, 258, 287 КУпАП, ст. ст. 20, 77, 241, 272, 286 КАС України, суд

рішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП - залишити без задоволення.

Постанову серії ДПО № 536625 від 09.02.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором СРПП Берегівського ВП ОСОБА_5 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень - залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через цей районний суд, з урахуванням положення п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Фейір О. О.