Справа № 160/1745/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2019 року

м. Дніпро

справа № 160/1745/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер 8»

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року (суддя Букіна Л.Є.) по справі №160/1745/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер 8» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Ашер 8» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ від 18.02.2019р. №930-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Ашер 8».

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить зупинити дію оскаржуваного наказу до набрання законної сили рішення в адміністративній справі.

Підставами для забезпечення позову визначено те, що рішення відповідача є незаконним, у зв’язку з чим проведення податковим органом перевірки та оформлення її результатів, а також прийняття щодо підприємства податкових повідомлень-рішень фактично буде неправомірним. Дії податкового органу щодо проведення перевірки позивача містять комплекс заходів, а отже у разі подальшого проведення перевірки позивача та оформлення результатів такої перевірки, прийняття податкових повідомлень-рішень щодо такого платника податків, до ухвалення судом рішення в адміністративній справі, матиме місце небезпека заподіяння шкоди правам позивача, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвала суду фактично мотивована відсутністю правових підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову у вказаний позивачем спосіб. З цього приводу суд вказав на те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не було надано жодних доказів на підтвердження того, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Крім цього, суд виходив з того, що питання правомірності прийняття оскаржуваного рішення повинно бути досліджено в процесі розгляду справи по суті, у зв’язку з чим самі по собі доводи позивача про незаконність такого рішення, не можуть бути достатньою підставою для забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову

задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для забезпечення позову у цій справі. Скаржник вказує на те, що в разі проведення контролюючим органом перевірки на підставі оскаржуваного наказу, захист прав позивача стане неможливим, так як мета проведення перевірки буде досягнута. Крім цього, як зазначає позивач, судом першої інстанції не взято до уваги те, що внаслідок недопущення осіб до проведення перевірки до платника податків можуть бути застосовані контролюючим органом негативні юридичні наслідки, у вигляді адміністративного арешту майна платника податків. Очевидними ознаками порушення прав підприємства, як вказує позивач, є те, що суб’єктом владних повноважень подано заяву про накладення адміністративного арешту, що фактично поставило під ризик діяльність цілого підприємства. Суд першої інстанції, за позицією позивача, також дійшов безпідставного висновку про неможливість задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу через фактичне надання оцінки правомірності оскаржуваному наказу у такому разі. З цього приводу позивач вказує на те, що такий висновок суду суперечить меті інституту забезпечення позову, його змістовному тлумаченню та положенням європейських стандартів в контексті ст..13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач також вказує на те, що забезпечення позову, у спірному випадку, є співрозмірним із заявленими вимогами, попереджує появу інших судових спорів між позивачем та відповідачем до вирішення справи по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 150 Кодексу адміністративного України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За змістом частин першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Обгрутовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, позивач посилався на те, що подальші дії контролюючого органу, на підставі оскаржуваного наказу, можуть призвести до негативних наслідків для підприємства, зокрема, у вигляді прийняття податкових повідомлень-рішень. Також позивач вказує на те, що оскаржуваний наказ є підставою для проведення контролюючим органом перевірки та у разі не допущення посадових осіб відповідача до перевірки, до підприємства можуть бути застосовані контролюючим органом негативні юридичні наслідки, у вигляді адміністративного арешту майна платника податків. Крім цього позивач, однією із підстав для забезпечення позову, визначає те, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки прийнято контролюючим органом без наявності правових підстав для призначення документальної перевірки.

З наведених позивачем у заяві обставин не вбачається очевидної протиправності оскаржуваного рішення, що є однією із підстав для вжиття заходів забезпечення позову в силу положень ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки наведені позивачем обставини (відсутність на його думку правових підстав для призначення документальної перевірки), не можуть свідчити саме про очевидну протиправність такого рішення, у зв’язку з чим такі доводи позивача щодо правомірності та обгрунтованості прийняття рішення, підлягають дослідженню під час судового розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається якщо очевидними є ознаки порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Таким чином, забезпечення позову можливо лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про очевидні ознаки порушення прав, свобод або інтересів особи, а не про можливе порушення таких прав, свобод або інтересів особи.

Тобто, аргументи позивача про те, що на підставі оскаржуваного наказу контролюючий орган може провести перевірку та, в подальшому, прийняті податкові повідомлення-рішення відносно підприємства, не можуть бути правовою підставою для вжиття заходів для забезпечення позову, оскільки не свідчать про очевидні ознаки порушення прав, свобод або інтересів особи.

Позивачем також не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на те, що невжиття таких заходів (зупинення дії оскаржуваного рішення) може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Описані у заяві позивачем можливі дії контролюючого органу, на підставі оскаржуваного наказу, не можуть призвести до незворотних негативних наслідків для підприємства, оскільки будь-які дії та рішення контролюючого органу можуть бути оскаржені платником податків у встановленому законом порядку.

Посилання позивача на можливість застосування до підприємства адміністративного арешту також не можуть бути підставою для висновків щодо обґрунтованості заяви про забезпечення позову, оскільки такі дії (можливі) не перебувають у прямому взаємозв’язку із оскаржуваним наказом, а можуть бути наслідком певних дій самого платника податків.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову і вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги, які фактично ґрунтуються на тих обставинах, які зазначені і в поданій заяві про забезпечення позову, не спростовуються.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ашер 8» залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року по справі №160/1745/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 04.04.2019р.

Повний текст постанови складено 05.04.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк