Справа № 1540/4842/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/4842/18
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 17.08.2018 року у розмірі 34 537,74 грн.;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 17.08.2018 року у розмірі 34 537,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» має право на виплату індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби. Посилання відповідача на те, що індексація не виплачується у зв`язку з відсутністю механізму її нарахування та виплати, він розцінює, як обмеження його, гарантованого Конституцією України, права на забезпечення достатнього життєвого рівня.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 26 457,63 грн. та зобов`язав нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у вказаному розмірі.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив, зокрема, із Законів України «Про індексацію грошових доходів населення», «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», а також Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року та вважав, що проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Посилання відповідача на відсутність наявного бюджетного фінансування, а також на наявність вказівки зупинити виплати індексації грошового забезпечення, у зв`язку з відсутністю відповідного механізму, що містилася в роз`ясненні директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, суд розцінив як небажання відповідача діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.

Вирішуючи вимоги позивача щодо виплати індексації за період з 01.03.2018 року по 17.08.2018 року, суд дійшов висновку, що підвищення у березні 2018 року ОСОБА_1 розміру посадового окладу з 1 400 грн. до 7330 грн., свідчить, відповідно до п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що індекс споживчих цін у березні 2018 року дорівнює 1 та індексація грошового забезпечення не нараховується. Також судом було враховано, що з квітня 2018 року відповідач почав здійснювати індексацію грошового забезпечення, у тому числі і позивачу.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , не погоджуючись з вказаним рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, апелянт продовжує наполягати на тому, що військова частина діяла відповідно до роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 про зупинення виплати індексації грошового забезпечення у період з січня 2016 року по лютий 2018 року включно, у зв`язку з відсутністю відповідного механізму, що, на його думку, узгоджується зі статтею 19 Конституції України.

Далі апелянт зазначає, що, згідно роз`яснень Мінсоцполітики, проведення індексації грошових доходів, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто, у межах коштів, передбачених на такі цілі. З огляду на відсутність у бюджеті таких коштів, є правомірним рішення про відмову у виплаті індексації.

Останнім доводом апеляції є те, що суд, зобов`язуючи виплатити конкретну суму індексації грошового забезпечення, не перевірив, наданий позивачем розрахунок, який на думку апелянта, не може бути прийнятим як доказ, оскільки суперечить вимогам нормативно-правовим актам.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість та, спростовуючи доводи апеляції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції належить змінити, а апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, що встановлені судом першої та апеляційної інстанцій і які є неоспореними, свідчать про наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді начальника відділу обліку особового складу управління персоналу штабу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, а на грошовому забезпеченні перебував у військовій частині НОМЕР_1 .

27 червня 2018 року наказом Міністра оборони України №397 позивача звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.

Згідно наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №124 від 02 липня 2018 року позивача, з 17 серпня 2018 року виключено із списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, знято з усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси.

Із змісту наданої інформації щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивачу з 01 січня 2016 року по 17 серпня 2018 року №254 (а.с.72) вбачається, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Аналіз фактичних обставин справи та законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про право позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Проте, колегія суддів вважає, що суд, неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, помилково зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у конкретному розмірі, а саме: в розмірі 26 457,63 грн.

Такого висновку колегія суддів дійшла враховуючи наступне.

Частиною першою ст. 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» унормовано, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За правилами частин другої-третьої ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У відповідності до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

З наведених норм законодавства слідує, що об`єктами індексації є виплати постійного характеру, передбачені законодавством. Зокрема, для військовослужбовців це оклад за військове звання, посадовий оклад, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, премії тощо), на які вони мають право за обійманою посадою, тобто всі виплати, які зараховуються щомісяця (на постійних засадах).

Далі, аналіз приписів Порядку № 1078 свідчить про наступне.

У разі зростання грошових доходів населення місяць, в якому відбулося зростання доходів, зокрема грошового забезпечення з урахуванням виплат, які входять до його складу відповідно до чинного законодавства, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації. Індексація за цей місяць не проводиться, якщо сума підвищення грошового забезпечення перевищить суму індексації, яка має нараховуватись у місяці зростання доходу.

У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення.

Тобто якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу.

При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення (з урахуванням посадового окладу, доплат, надбавок, передбачених чинним законодавством) у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація.

Викладене свідчить, що для розрахунку суми індексації потрібно врахувати усі складові, зазначені в Порядку № 1078.

Водночас, наданий позивачем розрахунок не відповідає нормам указаного нормативного акта та не може бути прийнятий судом до уваги.

З цього приводу слід вважати обґрунтованими доводи апелянта, що сума, визначена позивачем для стягнення, у вигляді компенсації, не підкріплена жодним доказом та відсутній розрахунок спірної заборгованості.

Колегія також підтримується думки, що для позивач, самостійно проводячи розрахунок індексації, повинен був в ньому відобразити виплати, які підлягали індексації, величину індексу споживчих цін, суму індексації грошового доходу, грошовий дохід разом із сумою індексації.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності механізму нарахування та виплати індексації, колегія суддів зауважує, що нормами Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації і вказані норми не пов`язують індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

До того ж, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність фінансового ресурсу, що, на його думку, є підставою для позбавлення військовослужбовців можливості отримувати індексацію грошового забезпечення.

Колегія суддів вважає, що зазначене твердження нічім не підкріплено, а саме військова частина НОМЕР_2 не надала належних доказів відсутності фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення, а також не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним, протягом спірного періоду, надсилались до вищестоящого органу заяви на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми. Перша норма, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна,в третя визнає, що держава має право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети.

Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату відповідних надбавок, вносячи про це відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, відповідач, не здійснюючи позивачу виплату індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по лютий 2018 року, діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також колегія суддів не приймає доводи апелянта, що військова частина НОМЕР_1 керувалась роз`ясненням директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2 про зупинення нарахування індексації грошового забезпечення до окремого роз`яснення, адже це суперечить частині 1 статті 7 КАС України, яка передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Узагальнюючи викладене, слід зробити висновок, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення, але її розмір повинен бути визначений суб`єктом владних повноважень, якій наділений обов`язком її виплачувати.

У зв`язку з викладеним, рішення суду першої інстанції, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 317 КАС України, в частині визначення конкретної суми індексації підлягає зміні.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність права у учасників справи на касаційне оскарження рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року змінити, шляхом викладення абзаців другого та третього його резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 05.04.2019 року.