Справа № 200/3694/19-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 р. Справа№200/3694/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “В.М.” до Слов’янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ “В.М.” звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Слов’янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у якому просило визнати протиправною бездіяльність щодо невиконання ч. 2 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” та зобов’язати державного виконавця скласти акт про наявність підстав для повернення ТОВ “В.М.” наказу Господарського суду Донецької області у справі № 905/368/17 від 20.04.2017 року відповідно до пунктів 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Господарського суду Донецької області від 02.03.2017 року у справі № 905/368/17 на його користь стягнуто з ДП “Донецька залізниця” борг в сумі 464903,51 грн. Постановою Слов’янського міськрайонного ВДВС від 30.05.2017 року відкрито виконавче провадження, яке згідно листа від 07.02.2018 року було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 51347254. Також в даному листі вказано, які заходи здійснені державним виконавцем по виконавчому провадженню.

З огляду на те, що рішення Господарського суду не виконано протягом шести місяців, у ДП “Донецька залізниця” відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, позивач звернувся до Слов’янського міськрайонного ВДВС з заявою від 26.02.2018 року, в якій просив державного виконавця скласти акт про наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”; керівника Слов’янського міськрайонного ВДВС протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акту підготувати та подати до Державної казначейської служби оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завіреними копіями матеріалів виконавчого провадження. Однак листом від 06.04.2018 року позивача повідомлено, що застосування Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” є передчасним, оскільки у боржника є майно, на яке накладено арешт та оголошено розшук.

В зв’язку з викладеним товариство звернулось до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального судового провадження та призначено судове засідання на 20 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 20 березня 2019 року відкладено судове засідання та витребувані у відповідача матеріали виконавчого провадження.

27 березня 2019 року судове засідання відкладено у зв’язку з повторним витребуванням у відповідача матеріалів виконавчого провадження.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Також надав відзив на позов, в якому просив відмовити в позові, оскільки вважає, що у виконавчому провадження відносно боржника ДП “Донецька залізниця” відсутні підстави застосовувати Закон України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”

У відповідності до приписів ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.04.2017 року у справі № 905/368/17 частково задоволено позов ТОВ “В.М.” до ДП “Донецька залізниця” та стягнуто заборгованість у сумі 458032,58 грн. та судовий збір у сумі 6870,93 грн.

20.04.2017 року на підстави вказаного рішення виданий наказ, за яким 30.05.2017 року старшим державним виконавцем Слов’янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження № 54015476.

Постановою від 04.08.2017 зазначене виконавче провадження ВП 54015476 приєднано до зведеного виконавчого провадження 51347254, яке веде Слов'янський МВДВС.

Постановою від 04.05.2016 року у зведеному виконавчому проваджені 48288865 накладений арешт на майно боржника ДП «Донецька залізниця» (18 одиниць автотранспорту) та оголошена заборона на його відчуження.

Оскільки місце знаходження арештованого майна не відомо, що виключає проведення його опису для подальшого передання на реалізацію, державний виконавець постановою від 04.05.2016 року оголосив розшук майна боржника.

Згідно із наявним в матеріалах скарги листом Слов'янського МВДВС ГТУЮ у Донецькій області від 07.02.2018 14.19.21/130 на запит стягувача про хід виконавчого провадження повідомлено про те, що ВП 54015430, 54015476, 54015539 приєднані до зведеного виконавчого провадження 51347254, до якого входять 364 виконавчі провадження про стягнення з боржника загальної суми 6 806 282 грн. також повідомлено про накладення арешту на майно, земельні ділянки, рахунки боржника.

Також в даному листі повідомлено, що місцем знаходження юридичної особи боржника є м. Донецьк, вул. Артема 98, що є територією тимчасово непідконтрольною України, тому перевірити майновий стан боржника за місцем його знаходження не є можливим.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить Державне підприємство "Донецька залізниця" або частка держави у статутному капіталі юридичної особи, якщо частка становить не менше 25 відсотків, є Державна адміністрація залізничного транспорту України.

06.04.2018 року у відповідь на заяву ТОВ «В.М.» про застосування Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відповідачем повідомлено, що для цього відсутні підстави, у боржника є майно, на яке накладено арешт та оголошено у розшук.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Примусове виконання судових рішень та рішень інших органів – це сукупність дій органів і осіб, визначених у Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з цим, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901 встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Згідно зі статтею 2 даного Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов’язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Статтею 4 Закону№ 4901 визначає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи:

1. Виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

2. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

3. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Сплив шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Як встановлено матеріалами справи, виконавче провадження № 54015476 відкрито 30.05.2017 року, тобто на час оскарження позивачем бездіяльності державного виконавця, визначений частиною 2 статті 4 Закону № 4901 строк сплинув. 30.11.2017 року закінчився шестимісячний строк, в межах якого державний виконавець повинен був здійснити сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішення, на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про виконавче провадження", іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

З 01.12.2017 року примусове виконання цього рішення повинно здійснюватися за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що прямо визначено у ч. 2 ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", яка встановлює особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Крім того, за приписами частини 1 статті 37 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини 2 даної статті про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

В цій справі боржником є державне підприємство, на яке розповсюджується дія Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" від 29 листопада 2001 року N 2864-III щодо мораторію на застосування примусової реалізації майна, а також дія Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції" від 20 грудня 2016 року N 1787-VIII щодо встановлення мораторію на звернення стягнення на активи публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування за зобов'язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, та затвердження передавального акту щодо цього майна товариству як правонаступнику прав і обов'язків зазначених підприємств.

Фактично в даній справі виконавчою службою встановлено неможливість на теперішній час виконання судового рішення. Вжиті заходи примусового виконання рішення, зокрема накладення арешту на майно та оголошення його у розшук, до будь-яких позитивних наслідків для стягувача не призвели. Місцезнаходження боржника та його активів на тимчасово непідконтрольній українській владі території не надає обґрунтованих сподівань на виконання рішення у найближчі строки.

Разом з цим, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129 1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За практикою Європейського суду з прав людини саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України" (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Таким чином, виходячи з практики з Європейського суду з прав людини держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення параграфу 1 статті 6 і 13 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1.

Наведене свідчить, що стягувач через законодавчі обмеження не має можливість домогтися виконання рішень у розумний строк (протягом шести місяців) у порядку, який встановлений Законом України "Про виконавче провадження". У цьому випадку таке виконання можливе лише на підставі Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Аналогічні висновки викладає Верховний Суд в постанові 12.03.2018 року у справі № 908/2671/13:

«Разом з тим, ч.3 ст.4 вказаного Закону передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п.2-4, 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій), керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше строку, встановленого ч.2 цієї статті, тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів.

Підстави, передбачені п.п.2-4, 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження", свідчать про неможливість виконання судового рішення, в зв'язку з чим положення ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" вимагають не чекати спливу вищевказаного шестимісячного строку, оскільки це не має сенсу, рішення все одно не буде виконане, а протягом десяти днів з дня встановлення факту наявності однієї з таких підстав одразу передавати виконавчий документ на виконання до органів державної виконавчої служби, тобто, дана норма направлена на прискорення зміни процедури виконання та отримання реального результату стягувачем, а не на їх сповільнення.

Зазначене свідчить, що підстави, передбачені ч.2 та ч.3 ст.4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" є окремими та самостійними підставами для переходу до процедури виконання рішення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, а саме:

- ч.2 ст.4 зазначеного Закону передбачає нічим необумовлений перехід до цієї процедури лише по факту спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто, після закінчення цього строку;

- ч.3. ст.4 вказаного Закону передбачає, що в разі встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених п.п.2-4, 9 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій) керівник органу ДВС протягом десяти днів з дня встановлення такого факту, але не пізніше, тобто, до, а не після, спливу шестимісячного строку з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, переходить до вказаної процедури.»

За таких обставин суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, тому позовні вимоги ТОВ «В.М.» підлягають задоволенню.

При цьому, беручи до уваги те, що ситуація, яка склалася у цій справі, вимагає негайного забезпечення належного правового захисту стягувача суд вважає належним та достатнім захист прав позивача шляхом зобов`язання керівника Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконати вимоги Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та здійснити комплекс дій, направлених на стягнення із боржника коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Суд вважає, що позивачем строк звернення до суду не пропущений, оскільки ним були вжиті заходи до судового оскарження бездіяльності державного виконавця. Проте у зв’язку з не з’ясуванням підсудності, справа тривалий час перебувала на розгляді в судах господарської юрисдикції, і лише ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.02.2019 року провадження у справі закрито у зв’язку з її підсудністю адміністративному суду. Дана ухвала отримана позивачем 01.03.2019 року і з даною заявою до Донецького окружного суду товариство звернулось 07.03.2019 року.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2, 6 – 9, 19, 72 – 74, 77, 90, 139, 241 – 246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «В.М.» (, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 4/6) до Слов’янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, Донецька область, м. Слов’янськ, вул. Добровольського, 2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Слов’янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо невиконання ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов’язати керівника Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконати вимоги Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та здійснити комплекс дій, направлених на стягнення із боржника коштів за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Слов’янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, Донецька область, м. Слов’янськ, вул. Добровольського, 2) судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаш Г.П.