Справа № 826/10005/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_4 - адвоката Гришка Сергія Юрійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13 до Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконною та скасування постанови НКРЕКП № 1513 від 28.12.2017 року ``Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік``,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_13 звернулись до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконною та скасування постанови НКРЕКП № 1513 від 28.12.2017 року ``Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік``.

На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що прийняття оскаржуваної постанови відбулося з грубим порушенням законодавства України, зокрема Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Положення про НКРЕКП, затвердженого Указом Президента України від 10 вересні 2014 року № 715/2014, а також Порядку формування прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП № 289 від 03 березня 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Представник позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_4 - адвокат Гришко Сергій Юрійович, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні посилаючись на правильність рішення суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28 грудня 2017 року на засіданні Національної комісії, що здійснює Державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - НКРЕКП) прийнято постанову №1513 «Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік», якою постановлено:

1. Затвердити на 2018 рік прогнозовану оптову ринкову ціну електричної енергії на рівні 1 561,99 грн. за 1 МВтЧгод (без ПДВ) з розбивкою на квартали: І квартал - 1 495,46 грн. за 1 МВтЧгод (без ПДВ); II квартал - 1 586,69 грн. за 1 МВтЧгод (без ПДВ); ІІІ квартал - 1 586,69 грн. за 1 МВтЧгод (без ПДВ); IV квартал - 1 586,69 грн. за 1 МВтЧгод (без ПДВ).

2. Ліцензіатам, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, застосовувати цю прогнозовану оптову ринкову ціну при розрахунку роздрібних цін на електричну енергію згідно з Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 13 квітня 2017 року №504.

3. Ця постанова набирає чинності з 01 січня 2018 року.

Позивічі звертали увагу, що оскільки оскаржуваною постановою встановлюються нові підвищені ціни (тарифи) на електричну енергетику, її необхідно було обов'язково опубліковувати на офіційному веб-сайті НКРЕКП у встановленому порядку для того, щоб всі заінтересовані особи мали змогу висловлення своїх зауважень, проте проект постанови оприлюднений лише 28 грудня 2017 року, тобто в день її прийняття.

Крім того, на думку позивачів, оскаржувана постанова відповідачем була прийнята з порушенням строку, а ціна вугілля з індексом API2, що використовується при формуванні прогнозованої оптової ринкової ціни, має братись з першоджерел, а не від українського підприємства ДП «Держвуглепостач».

Наявність вищевказаних порушення норм чинного законодавства, на думку позивачів, стало підставою для їх звернення з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електроенергетику», органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

При цьому, відповідно до абз. 5 ч. 1 статті 12 Закону України «Про електроенергетику», основними завданнями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є, зокрема, участь у формуванні та забезпеченні реалізації єдиної державної політики щодо розвитку та функціонування оптового ринку електроенергії України; забезпечення проведення цінової та тарифної політики в електроенергетиці в межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 року №1540-VIII (далі за текстом - Закон №1540-VIII), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб'єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 3 Закону №1540-VIII закріплено наступне:

1. Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

2. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

3. Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Відповідно до положень статті 14 Закону №1540-VIII, засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті.

Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих Слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію.

Засідання Регулятора є правомочними у разі присутності на ньому більшості із загального складу Регулятора. У відкритих слуханнях мають право брати участь представники суб'єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, організацій, що представляють інтереси споживачів, громадських організацій, засобів масової інформації та інші заінтересовані особи.

Перелік питань, що вносяться на розгляд Регулятора, оприлюднюється не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Регулятора.

Разом з переліком питань, що вносяться на розгляд Регулятора, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Комісії проекти рішень НКРЕКП та обґрунтування до них, одержані зауваження та пропозиції, а також вмотивована позиція Регулятора щодо одержаних зауважень.

Голосування на засіданнях Регулятора здійснюється членами НКРЕКП особисто та самостійно.

Рішення Регулятора вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менше чотирьох членів Регулятора, присутніх на засіданні. Кожний член Регулятора має один голос. Член Регулятора, не згодний з прийнятим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку, яка додається до такого рішення.

Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Регулятор забезпечує онлайн-трансляцію засідань, що проводяться у формі відкритих слухань, на своєму офіційному веб-сайті.

Рішення Регулятора, крім тих частин рішень, що містять таємну інформацію, підлягають оприлюдненню протягом п'яти робочих днів з дня їх прийняття на офіційному веб-сайті Регулятора.

Відповідно до пунктів 7.5, 7.7 Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженим постановою НКРЕКП від 06.12.2016 № 2133 (далі - Регламент), перелік питань, що виносяться на розгляд НКРЕКП, інформація про місце, дату і час проведення засідань у формі відкритих слухань, оприлюднюються не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті НКРЕКП.

Водночас, 30.03.2016 року набрав чинності Порядок формування прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії, затверджений постановою НКРЕКП від 03.03.2016 № 289, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 березня 2016 року за № 428/28558 (далі - Порядок), яким визначено механізм формування прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії, процедуру її затвердження та перегляду.

Зазначений Порядок було розроблено та затверджено на виконання рекомендації Антимонопольного комітету України від 17.09.2015 №12-рк (міститься в матеріалах справи, додаток 1 до позову).

До того ж, запровадження зазначеного Порядку є тимчасовим, оскільки після запровадження повномасштабного ринку електричної енергії буде відсутня необхідність у визначенні прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії.

Так, відповідно до пункту 5.1. Порядку, НКРЕКП не пізніше ніж за 10 днів до початку планового періоду затверджує прогнозовану оптову ринкову ціну на розрахунковий рік (поквартально) та не пізніше ніж за 10 днів до початку планового періоду доводить її до відома енергопостачальників та оптового постачальника електричної енергії.

З метою виконання положень Порядку, в межах визначених статтею 14 Закону про НКРЕКП та пунктом 7.5 Регламенту, 17.11.2017 на офіційному веб-сайті НКРЕКП було оприлюднено Порядок денний засідання НКРЕКП, що мало відбутись у формі відкритого слухання 23.11.2017 року, до якого було включено питання щодо затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік (питання 25 порядку денного) (а.с. 90-97, том 2).

Проте, 23 листопада 2017 року винесене на розгляд засідання НКРЕКП рішення про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік не розглядалось, у зв'язку з відсутністю кворуму для прийняття рішень з підстав, що не залежали від НКРЕКП, викликаних, зокрема, поступовою ротацією членів НКРЕКП.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю кворуму для прийняття рішень з підстав, що не залежали від НКРЕКП, викликаних, зокрема, поступовою ротацією членів НКРЕКП, питання щодо затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік, розглянуто не було.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявості поважних причин, за яких винесене на розгляд засідання НКРЕКП 23.11.2017 року питання про затвердження прогнозованої оптової ціни на 2018 року не було розглянуто і не могло бути розглянуто до відновлення правомочності НКРЕКП.

Так, з огляду на відновлення кворуму для прийняття рішень, враховуючи звернення Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Ради Оптового ринку електричної енергії України та Державного підприємства «Енергоринок», в межах визначених статтею 14 Закону про НКРЕКП та пунктом 7.5 Регламенту, 21 грудня 2018 року на офіційному веб-сайті НКРЕКП було оприлюднено Порядок денний засідання НКРЕКП, що мало відбутись 28.12.2017 року, до якого було включено питання щодо затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік (питання 30 порядку денного).

Одночасно, 21.12.2017 року було оприлюднено обгрунтування до проекту рішення НКРЕКП «Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік», у якому, зокрема, було зазначено про те, що станом на 21.12.2017 деякі показники, на підставі яких формувалась прогнозована оптова ринкова ціна електричної енергії на 2018 рік не затверджені, НКРЕКП підготує проект рішення про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії на 2018 рік і розмістить його на офіційному веб-сайті НКРЕКП до 28.12.2017 року.

При цьому, 26.12.2017 року було затверджено уточнений Прогнозний баланс електроенергії об'єднаної електроенергетичної системи України на 2018 рік, який разом з новими прогнозними обсягами відпуску електричної енергії в ОРЕ на 2018 рік, надано до НКРЕКП лише 27.12.2017 року листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 27.12.2017 № 01/32-11803 (а.с. 203, том 2), що потребувало детального аналізу для врахування даних чинників в оптовій ринковій ціні на 2018 рік.

Відповідно до п. 2.1 Порядку, прогнозована оптова ринкова ціна формується НКРЕКП на основі прогнозного балансу електричної енергії ОЕС України, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі, прогнозних обсягів відпуску електричної енергії в ОРЕ та прогнозної структури палива теплових електростанцій на відповідний період, розрахованих центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі, відповідно до прогнозного балансу електричної енергії ОЕС України.

Таким чином, за відсутності прогнозного балансу електричної енергії прогнозована ціна електричної енергії не може бути сформована, а отже не може бути розроблений і відповідний проект рішення.

Таким чином, колегія суду апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції, що в порушення статті 14 Закону про НКРЕКП проект рішення затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни електричної енергії на 2018 рік не був оприлюднений не пізніше як за три робочі дні до дня проведення засідання, проте таке порушення не пов'язане з діями чи бездіяльністю відповідача, оскільки причини за яких допущене порушення є об'єктивними і такими, що знаходяться за межами контролю НКРЕКП з огляду на те, що показники, які беруть участь у формуванні прогнозованої ОРЦ, були отримані відповідачем лише 27 грудня 2017 року.

Аналогічно суд першої інстанції дав оцінку порушенням НКРЕКП пункту 5.1 Порядку щодо недоведення до відома енергопостачальників та оптового постачальника електричної енергії прогнозованої оптової ринкової ціни на розрахунковий рік (поквартально) не пізніше ніж за 10 днів до початку планового періоду: у відведений строк (за 10 днів до початку планового періоду, тобто не пізніше 21.10.2017 року), оскільки НКРЕКП була неправомочна приймати рішення: не мала у своєму розпорядженні необхідних показників, що беруть участь у формування прогнозованої ОРЦ, тобто - причини за яких допущене порушення є об'єктивними і такими, що знаходяться за межами контролю НКРЕКП.

Водночас, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо надзвичайної важливості затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік до 01.01.2018 року, з огляду на високу ймовірність неможливості виконання ДП «Енергоринок» у 2018 році функцій Розпорядника системи розрахунків та Розпорядника коштів ОРЕ.

Разом з цим, варто зауважити, що матеріали справи не містять доказів того, що НКРЕКП при прийнятті постанови від 28.12.2017 № 1513 використовувала начебто «непідтверджену або необ'єктивну» інформацію щодо індексів АРІ2 від ДП «Держвуглепостач», як про те зазначають скаржники в апеляційній скарзі.

Так, судом першої інстанції вірно було встановлено, що факт використання НКРЕКП інформації з веб-сайту ДП «Держвуглепостач», зокрема щодо динаміки ринка енергетичного вугілля, у тому числі індекси АРІ2 на умовах CIF в основних портах Західної Європи Амстердам - Роттердам - Антверпен) підтверджується текстом Обґрунтування до проекту постанови НКРЕКП, та визнається НКРЕКП.

Відповідно до п. 3.1 Порядку, при розрахунку ОРЦ має враховуватись індикативна ціна вугілля, яка визначається на підставі середньої ринкової ціни на європейському ринку (на основі середніх індексів АРІ2 на умовах CIF в основних портах Західної Європи Амстердам - Роттердам - Антверпен) за 12 місяців, що передують місяцю встановлення прогнозованої оптової ринкової ціни, яка розраховується з урахуванням середньозваженого курсу на міжбанківському ринку (на час встановлення офіційного курсу гривні), оприлюдненого на офіційному веб-сайті Національного банку України на дату проведення розрахунку, та приводиться у відповідність до визначеної в прогнозній структурі палива теплових електростанцій на відповідний період, розрахованої центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі, відповідно до прогнозного балансу електричної енергії ОЕС України, калорійності вітчизняного вугілля; середня вартість доставки вугілля з портів Амстердам - Роттердам - Антверпен до українського порту за 12 місяців, що передують місяцю встановлення прогнозованої оптової ринкової ціни, що формується на підставі даних, зібраних від державних органів виконавчої влади, відповідальних за моніторинг цін, або на підставі даних, що публікуються у відповідних друкованих виданнях.

При цьому, як було вірно встановлено судом першої інстанції, Порядок не містить імперативної вказівки на те, що при розрахунку ОРЦ має враховуватись інформація лише міжнародних агенцій, як про те вказують позивачі.

Крім того, позивачами не доведено, що використана НКРЕКП інформація щодо динаміки ринку енергетичного вугілля, у тому числі індекси АРІ2 на умовах CIF в основних портах Західної Європи Амстердам - Роттердам - Антверпен, відрізняється від інформації ДП «Держвуглепостач».

Щодо незгоди скаржників, що оскаржувана постанова не порушує їх законних прав та інтересів, колегія суддів зазначає наступне.

12.10.2018 року на адресу Окружного адміністративного суду у відповідь на судовий запит надійшов лист Міністерства юстиції України №41371/16689-22-18/10.1.3, у якому зазначено, що рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг не підлягає державної реєстрації. Крім того, постанова НКРЕКП №1513 від 28.12.2017 року "Про затвердження прогнозованої оптової ринкової ціни на 2018 рік" не встановлює норм права для невизначеного кола осіб, отже не є нормативно-правовим актом.

Статтею 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно з пунктом другим Роз'яснення Вищого господарського суду України № 02 5/35 від 26.01.2000 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Разом з тим, пунктом 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано. а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Разом з тим, як було встановлено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.03.2015 у справі № К/800/10739/14 (№ 826/14009/13-а), «позивач звертається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносинах. При ньому, дійсне (фактичне) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. З необхідністю захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень і визначено завдання адміністративного судочинства.

Право на судовий захист, гарантоване Конституцією України, закріплене статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб'єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи».

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку що з матеріалів справи неможливо встановити, чиї саме права, свободи і інтереси порушує оскаржувана постанова НКРЕКП, оскільки позивачами не надано доказів застосування до них оскаржуваної постанови.

Крім того, обставини справи, відповідно до законодавства, повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування та не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачами у позовній заяві не наведені обставини, які б підтверджувались достатніми доказами, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами не наведено жодної обставини, які б свідчили про порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 34, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_4 - адвоката Гришка Сергія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено - 28.03.2019р.