Справа № 620/4128/18
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4128/18 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А. Б., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року (місце ухвалення: місто Чернігів, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту: 11 січня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії протиправною; зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2018 р. по 31.01.2018 р. протиправною.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2018 р. по 31.01.2018 р.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вину пенсійного органу у несвоєчасності проведення перерахунку вже було встановлено судовим рішення у справі № 750/11059/17.

Апелянт вважає, що єдиною умовою для виникнення права на отримання компенсації є порушення строків виплати пенсійних виплат відповідачем.

Залежність компенсаційних виплат від виплати основної суми заборгованості, на думку апелянта, на законодавчому рівні не закріплена.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, зареєстрований 27.02.2019 р. за вх. № 7556, в якому відповідач висловлює незгоду з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вказуючи, що з моменту набрання законної сили рішенням у справі № 750/11059/17 до моменту проведення перерахунку минуло менше одного місяця, що виключає виникнення у позивача права на отримання компенсації взагалі.

Цією ж обставиною відповідач обґрунтовує правомірність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зважає на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є пенсіонером ОВС України, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 30.11.2017 р. у справі № 750/11059/17 (набрала законної сили 30.01.2018 р.) позивачу 15.02.2018 р. було проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900-УІІІ від 23.12.2015 р., статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 р. № 988, починаючи з 01.01.2016 р. (а. с. 25).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами по справі, різниця між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за період з 01.01.2018 р. по 28.02.2018 р. була виплачена позивачу 16.03.2018 р. (а. с. 30).

В той же час, різниця сум пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. залишалася станом на час звернення позивача з адміністративним позовом невиплаченою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів встановила таке.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-XII (далі - Закон № 2262) нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

Згідно ст. 3 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

У відповідності до п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

При цьому, згідно ст. 4 Закону № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

У справі № 404/6317/16-а (постанова від 10.07.2018 р.) суд касаційної інстанції прийшов до висновку про передчасність вимог позивача в частині виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з відмовою пенсійного органу поновити виплату пенсії з посиланням на ст. 4 Закону № 2050, відповідно до якої виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Верховний Суд зазначив, що враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог як передчасних та зазначає наступне.

У відповідності до п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

Так, наприклад, індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу за січень 2016 року визначається шляхом множення місячних індексів за період з лютого 2016 р. по місяць здійснення виплати включно.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у період невиплати доходу індекс споживчих цін може як перевищувати у наростаючому підсумку 100 відсотків, так і не досягати цієї межі.

Відтак переривання наростаючого підсумку, як просить позивач, призведе до неможливості встановлення кінцевого результату щодо реальної втрати позивачем частини свого доходу у зв'язку з його знеціненням у період невиплати.

При цьому, з вищеописаних норм матеріального права колегією суддів не вбачається законодавчого механізму обчислення компенсації у випадку переривання її нарахування, що також свідчить про неможливість такого переривання.

Крім того, як вірно визначено судом першої інстанції, в умовах констатування судовим рішенням факту допущення затримки виплати доходів пенсійним органом, останній не позбавлений можливості добросовісно та належно виконати вимоги ст. 4 Закону № 2050 у добровільному порядку у день виплати позивачу основної суми заборгованості.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про часткову відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх передчасності є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відсутні також підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 139 КАС України.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 04.04.2019 року)