Справа № 360/731/19
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2019-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/731/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Петросян К.Є.,

за участю: секретаря судового засідання - Грищенко М.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Матусевича Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі ГУНП в Луганській області або відповідач), в обґрунтування якого з урахуванням уточнення позивачем зазначено наступне.

Відповідно до трудової книжки позивача та довідки ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 з 04.08.2003 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 в Національній поліції. Наказом відповідача від 12.11.2018 №566 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 12.11.2018 року. В даному наказі зазначено, що вислуга років позивача станом на день звільнення складає: у календарному обчисленні 15 років 03 місяці 08 днів; у пільговому обчисленні - 09 років 06 місяців 12 днів.

07.12.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про оформлення та подання документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, у зв'язку із наявністю вислуги років у пільговому обчисленні, що надає право на призначення та отримання пенсії за вислугою років (24 роки 09 місяців 20 днів).

Листом від 27.12.2018 за вих.№ 9224/111/58/05-2018 відповідачем було відмовлено позивачу у задоволенні його заяви.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить суд:

-визнати протиправними дії відповідача в частині не зарахування позивачу в наказі №566 о/с від 12.11.2018, яким його було звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про національну поліцію» за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) з 12.11.2018 до календарної вислуги років (15 років 3 місяці 8 днів) для призначення пенсії на пільгових умовах час служби у підрозділах карного розшуку та підрозділах боротьби з економічною злочинністю, обчисленого з розрахунку один місяць служби за півтора місяці, а також час участі в антитерористичній операції, обчисленого з розрахунку один місяць служби за три місяці (09 років 06 місяців 12 днів);

- зобов'язати відповідача внести зміни до наказу №566 о/с від 12.11.2018 про звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за ст.77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), зарахувавши до його календарної вислуги років (15 років 3 місяці 8 днів) для призначення пенсії на пільгових умовах час служби у підрозділах карного розшуку та підрозділах боротьби з економічною злочинністю, обчисленого з розрахунку один місяць служби за півтора місяці, а також час участі в антитерористичній операції, обчисленого з розрахунку один місяць за три місяці (09 років 6 місяців 12 днів);

- визнати протиправною відмову відповідача щодо підготовки та направлення до органів Пенсійного фонду України матеріалів для призначення пенсії позивачу за вислугою років.

- зобов'язати відповідача підготувати та направити до органів Пенсійного фонду України матеріали для призначення пенсії позивачу за вислугою років.

Ухвалою суду від 20.02.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (а.с.67-68).

Ухвалою суду від 06.03.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1, справу визначено розглядати у спрощеному позовному провадженні (а.с.1-3).

Ухвалою суду від 01.04.2019 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.159).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні, пред'явленому позову, просив його задовольнити. Зазначив, що відповідачем вкотре проігноровано положення статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, га деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, якою чітко закріплено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказаною Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 визначено алгоритм обчислення вислуги, що надає право на пенсію, і ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ прямо вказує на обов'язок відповідача такий порядок застосовувати, використовуючи ст. 12 Закону № 2262-ХІІ як норму загальну, а статтю 17-1 Закону № 2262-ХІІ і Постанову № 393 - як спеціальну.

Підтвердженням цьому є послужний список позивача, виготовлений та заповнений структурним підрозділом відповідача (управлінням кадрового забезпечення), де у графі 12 «періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років на пільгових умовах» вказана служба позивача, яка дає право на зарахування вислуги строку служби в пільговому обчисленні для призначення пенсії, участь у війнах та інших бойових діях, час перебування на лікарняному у випадках бойових поранень.

Крім того, зауважив, що нормами зазначених нормативно правових актів не встановлено виключень того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.

З урахуванням періоду служби позивача у підрозділах карного розшуку та підрозділах боротьби з економічною злочинністю, обчисленого з розрахунку один місяць служби за півтора місяці, а також участі в антитерористичній операції, обчисленого з розрахунку один місяць служби за три місяці, вважає, що календарна вислуга років складає понад 15 років 03 місяці 08 днів, а саме 24 роки 09 місяців 20 днів (15 років 03 місяці 08 днів + 09 років 06 місяців років. 12 днів) та є достатньою для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний внести зміни до наказу від 12.11.2018 №566 о/с, в частині зарахування до календарної вислуги років періодів проходження служби у пільговому обрахуванні, а також оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення мені пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позовну з наступних підстав (а.с.127-132).

З наказу ГУНП в Луганській області від 12.11.2018 № 566 о/с вбачається, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 12 листопада 2018 року, з вислугою років, станом на день звільнення: у календарному обчисленні - 15 років 03 місяці 08 днів; у пільговому обчисленні - 09 років 06 місяців 12 днів. При цьому у наказі про звільнення ОСОБА_1, у відповідності до ст. 9 Закону № 2262-XII, зазначена вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції.

Позивачем не оскаржується стаж служби в поліції, на підставі якого було здійснено нарахування та сплата одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена ст. 9 Закону № 2262-ХІІ. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що ГУНП в Луганській області щодо підготовки та видання наказу про звільнення позивача діяло виключно на підставі діючого законодавства, у спосіб передбачений нормативно правовими актами, у межах своїх повноважень, а вимоги ОСОБА_1 про внесення змін до наказу ГУНП в Луганській області від 12.11.2018 № 566 о/с не обґрунтовані та такі, що суперечать діючому законодавству.

Щодо вимог позивача про підготовку та направлення до органів Пенсійного фонду України матеріалів відносно ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугою років зазначив, що пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту. Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Одночасно частиною першою статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

В Законі № 2262-ХІІ не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 24 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 24 календарних років та більше; міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Календарний рік - це проміжок часу від першого до останнього дня того чи іншого року по календарю; рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Крім того, законодавець у назві статті 17 Закону № 2262- ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років «для призначення пенсії». Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Як вбачається з наказу ГУНП в Луганській області від 12.11.2018 року № 566 о/с та наданих позивачем матеріалів, а саме відомостей трудової книжки АХ № 854689, послужного списку ОСОБА_1, вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 15 років 06 місяців 12 днів.

Таким чином відповідач вважає, що наявної у позивача вислуги років не достатньо для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Крім того позивач у позові посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393).

Однак, оскільки приписи пункту 3 Постанови № 393 суперечать приписам пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, застосуванню підлягають саме положення Закону № 2262-ХІІ, як правового акту, що має вищу юридичну силу, а тому обґрунтування позивача своїх вимог нормами передбаченими Постановою № 393 є нікчемними.

Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ , крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, врегульовано Порядком 3-1.

Відповідно до пункту 1 Порядку 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10- денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи, своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Згідно з пунктом 14 Порядку орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Таким чином, на думку відповідача, обов'язок уповноваженого структурного підрозділу щодо оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії виникає тільки у разі подання заяви про призначення пенсії за вислугу років особою, яка має право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 04.08.2003 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 - в Національній поліції, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1, довідкою від 22.11.2018 (а.с.37).

Наказом від 12.11.2018 №566 о/с майора поліції ОСОБА_1 (0120698), старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 12.11.2018, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 15 років 03 місяці 08 днів, у пільговому обчисленні: 09 років 06 місяців 12 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає: 15 років 03 місяці 08 днів, відрахувавши з грошового забезпечення кошти за 07 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки (а.с.31).

Відповідно до довідки № А-14410 від 14.11.2018 ОСОБА_1, в період з 22.07.2014 по 30.09.2014, з 01.10.2014 по 07.11.2015. з 07.11.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області (а.с.30).

Відповідно до послужного списку позивач проходив службу, в тому числі у підрозділах карного розшуку та підрозділах боротьби з економічною злочинністю (а.с.35-36, 38-49).

07.12.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо оформлення та подання документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, у зв'язку із наявністю вислуги років у пільговому обчисленні, що надає право на призначення та отримання пенсії за вислугою років (24 роки 09 місяців 20 днів) (а.с.50-55).

Листом від 27.12.2018 за вих.№ 9224/111/58/05-2018 відповідачем було відмовлено позивачу у задоволенні його заяви, у зв'язку з відсутністю встановленої Законом № 2262 вислуги років на день звільнення з військової служби, передбаченої пунктом "а" статті 12 цього Закону (а.с.56-57).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262).

Пунктом "б" статті 1-2 Закону № 2262 передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Одночасно частиною першою статті 17 Закону № 2262 визначено вичерпний перелік видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною другою статті 17 Закону № 2262 передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що в Законі № 2262 не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам, звільненим з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і, які на день звільнення мають вислугу 23 роки, обчислену на пільгових умовах.

Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 23 календарних роки; а також міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 (номер рішення в ЄДРСР 73042834) та від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17 (номер рішення в ЄДРСР 76613907).

Суд зауважує, що календарний рік - це проміжок часу від першого до останнього дня того чи іншого року по календарю; рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що законодавець у назві статті 17 Закону №2262 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Вищеописаними письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, підтверджено, що вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 15 років 03 місяці 08 днів.

Відповідно, суд дійшов висновку, що наявної у позивача вислуги років не достатньо для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262.

Надаючи правову оцінку посиланням позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393), відповідно до якої позивачу (на його думку) для призначення пенсії у вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, суд виходить з такого.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки приписи пункту 3 Постанови № 393 суперечать приписам пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, застосуванню підлягають саме положення Закону № 2262, як правового акта, що має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Разом з тим, обов'язок відповідача - суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності жодним чином не нівелює обов'язку позивача довести суду ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, дії Головного управління Національної поліції в Луганській області в частині не зарахування позивачу в наказі від 12.11.2018 №566 о/с, яким його було звільнено зі служби, до календарної вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах час служби у підрозділах карного розшуку та підрозділах боротьби з економічною злочинністю, обчисленого з розрахунку один місяць служби за півтора місяці, а також час участі в антитерористичній операції, обчисленого з розрахунку один місяць служби за три місяці (09 років 06 місяців 12 днів), є правомірними.

На день звільнення позивача його календарна вислуга років не відповідає умовам призначення такої пенсії, які визначені пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", а тому підстави для зобов'язання відповідача внести зміни до наказу про звільнення, а також підготувати та направити до органів Пенсійного фонду України матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугою років, відсутні.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 08 квітня 2019 року.

Суддя К.Є. Петросян