Справа № 712/10319/16-а
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Марцішевська О.М.
УХВАЛА

03 квітня 2019 року Справа № 712/10319/16-а

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до старшого державного інспектора сільського господарства

в Черкаській області Дрозденка Володимира Ілліча

про визнання протиправними дій та рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого державного інспектора сільського господарства в Черкаській області Дрозденко Володимира Ілліча про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо винесення 08.08.2016 р. припису про звільнення позивачем земельної ділянки площею 71 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1;

- визнання протиправним та скасування припису від 08.08.2016 р. № 000354;

- скасування постанови від 23.08.2016 р. № 000222 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП як протиправної.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при внесенні спірного припису та прийнятті оспорюваної постанови діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, з порушенням права позивача на захист внаслідок розгляду адміністративної справи за його відсутності та за відсутності доказів його належного повідомлення про час та місце розгляду справи, а також з того, що внаслідок розгляду справи без проведення обмірів земельної ділянки, відповідачем не було об'єктивно встановлено, яка площа та конфігурація ділянки перебувала у фактичному користуванні позивача на момент перевірки у серпні 2016 року, тому внаслідок неповного з'ясування фактичних обставин відповідач дійшов передчасного висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та порушення земельного законодавства на момент внесення спірного припису і прийнятті оспорюваної постанови.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року зазначене рішення суду першої інстанції - скасовано, а в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи дане рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач був повідомлений відповідачем про розгляд його справи про адміністративне правопорушення і що оскаржуваний ним припис та постанова винесені відповідачем правомірно.

Позивач звернувся із заявою про перегляд зазначеного рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, яка вмотивована тим, що правомірність оскаржуваних рішень відповідача підтверджувалася виключно рішенням суду у справі № 2306/1280/12, але таке рішення скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р., а провадження у справі - закрито, тобто відновилася чинність рішення Золотоніської міської ради від 26.12.1996 р. № 1042, яким за житловим будинком закріплено відповідну земельну ділянку.

У судове засідання сторони, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з'явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з'явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заявника, дослідивши обставини справи та проаналізувавши норми процесуального права, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення зазначеної заяви, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1, п.п. 1, 3 ч. 2, ч.ч. 4, 6 ст. 361 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Отже, нововиявленою обставиною є юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин, тобто такий, що має істотне значення для вирішення конкретної справи, існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом, але не міг бути відомий ані заявнику, ані суду, що розглядав справу.

При цьому, поняття «нововиявлені обставини» необхідно чітко відмежовувати від поняття «нові докази», які виникли після постановлення рішення суду.

Крім того, слід враховувати, що обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, що досліджувалися судом при розгляді справи, не є нововиявленою, а таку умову визнання обставин нововиявленими як «не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи» необхідно розуміти як двоєдину сукупність, що складається з фактичного незнання особи про певні обставини справи та неможливості про них дізнатися за умови добросовісного виконання своїх обов'язків і належної підготовки до участі в судовому розгляді справи.

Перевіряючи доводи заявника, колегія суддів встановила, що предметом судового спору у даній справі були дії відповідача щодо винесення позивачу припису від 08.08.2016 р., безпосередньо вказаний припис та постанова від 23.08.2016 р. № 000354 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за його невиконання.

Разом з тим, зазначений припис (далі - припис № 2) відповідачем винесено у зв'язку з невиконанням позивачем раніше складеного відносно нього припису від 13.07.2016 р. (далі - припис № 1).

Водночас, правомірність вказаного припису № 1 встановлена рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в іншій справі № 712/9165/16-а, які залишені в силі постановою Верховного Суду від 26.03.2019 р.

У свою чергу підставою для прийняття постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 р. у даній справі, яку ОСОБА_2 просить переглянути за нововиявленими обставинами, було скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні його позову саме через те, що оскаржуваний ним у цій справі припис № 2 та постанова від 23.08.2016 р. складені через невиконання припису № 1, що є предметом судового розгляду в іншій справі.

При цьому, доводи ОСОБА_2, наведені в його заяві про перегляд вказаного рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами, про те, що правомірність оскаржуваного ним припису № 2 і постанови від 23.08.2016 р. підтверджувалася виключно рішенням суду у справі № 2306/1280/12, але таке рішення скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р., а провадження у справі - закрито, тобто відновилася чинність рішення Золотоніської міської ради від 26.12.1996 р. № 1042, яким за житловим будинком закріплено відповідну земельну ділянку, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Питання щодо чинності вказаного рішення Золотоніської міської ради від 26.12.1996 р. № 1042, яким за житловим будинком закріплено відповідну земельну ділянку, може мати значення при перевірці правомірності саме припису № 1, оскільки саме він стосується встановлення порушення позивачем вимог земельного законодавства, а припис № 2 та постанова від 23.08.2016 р. є похідними по відношенню до вказаного припису № 1, оскільки прийняті через його невиконання.

Доводи заявника про те, що правомірність оскаржуваного ним припису № 2 і постанови від 23.08.2016 р. підтверджувалася виключно рішенням суду у справі № 2306/1280/12, але таке рішення скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р., не відповідають дійсності. Судові рішення у вказаній справі № 2306/1280/12 не були підставою для ухвалення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 р. у даній справі.

Тож, такі обставини не вплинули б на висновки апеляційного суду за результатами вирішення даної справи, навіть якщо б вони існували на момент вирішення апеляційним судом даної справи, та не є нововиявленими саме для цього судового спору в розумінні ст. 361 КАС України.

Разом з тим, решта доводів заявника націлена на здійснення переоцінки тих доказів, що вже досліджувалися апеляційним судом при розгляді справи, а отже згідно з п. 1 ч. 4 ст. 361 КАС України також не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Разом з тим, апеляційний суду враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 р. по справі «Брумареску проти Румунії» та від 24.07.2003 р. по справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, ретельно проаналізувавши та перевіривши всі доводи заявника, колегія суддів вважає, що вони не ґрунтуються на нормах КАС України, суперечать принципу юридичної визначеності, не відповідають вимогам ст. 361 КАС України та не є нововиявленим у розумінні чинного адміністративного законодавства, а тому у задоволенні його заяви слід відмовити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до старшого державного інспектора сільського господарства в Черкаській області Дрозденко Володимира Ілліча про визнання протиправними дій та рішень.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 квітня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: