Справа № 120/28/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 квітня 2019 р. Справа № 120/28/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ГУ ДФС у Вінницькій області проведена планова виїзна документальна перевірка ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За наслідками перевірки, 26.11.2018 складено акт №5840/1305/НОМЕР_1, згідно висновків якого, позивачем в період, що перевірявся порушено вимоги п. п. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України в частині заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 56 891,00 грн., внаслідок неправомірного включення до суми податкового кредиту вартості товарів, які використані ФОП ОСОБА_4 в операціях, що не являються господарською діяльністю платника податків, а також, відсутності таких товарів в залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та 01.01.2018. Не погоджуючись із висновками акту перевірки, до акту були надіслані письмові заперечення, із додаванням доказів в спростування неправомірних висновків акту перевірки.

Однак, рішенням (листом №11402/111/02-32-13-05 від 14.12.2018) відповідач залишив доводи викладені в запереченні на акт перевірки поза увагою.

Так, на підставі акту перевірки, ГУ ДФС у Вінницькій області прийняло податкові повідомлення-рішення від 17.12.2018 №, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 71113,75 грн., з яких 56891,00 грн. - основний платіж, 14222,75 грн. - штрафна (фінансова) санкція податкове та № про застосування штрафу в розмірі 14008,50 грн. (за відсутність складання та/або реєстрації податкової накладної з ПДВ на суму 28017 грн.).

Позивач вважаючи висновки акту перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області 26.11.2018 №5840/1305/НОМЕР_1 щодо порушення податкового законодавства такими, що не відповідають дійсності, зроблені без повного та належного з'ясування всіх обставин, а прийняті на підставі акту податкові повідомлення-рішення протиправними звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

04.02.2019 на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому просять відмовити у задоволенні адміністративного позову з огляду на наступне.

Документальною плановою перевіркою встановлені порушення ФОП ОСОБА_4:

- п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 57511 грн., у тому числі за грудень 2016 року - 29184 грн. та за грудень 2017 року - 28327 грн. Відповідальність за вищевказані порушення передбачено п. 123.1 ст. 123 п. 120 .2. ст. 120 Податкового кодексу України;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що виникло в результаті відсутності податкової накладної протягом граничного строку реєстрації податкових накладних за 2017 рік на суму 28327 грн.

За результатами перевірки, згідно наданих для перевірки первинних документів, даних ЄРПН вказане порушення виникло у зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_4 протягом 2016-2017 років було придбано товарно-матеріальні цінності (товари), які не були реалізовані (продаж, переробка, тощо), та які згідно наданих до перевірки довідок про залишки ТМЦ не значаться у залишках товарів станом на 31.12.2016 та станом на 31.12.2017, а отже використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Документальною перевіркою згідно наданих первинних документів, згідно даних ЄРПН встановлено розбіжність у залишках товарів станом на 31.12.2016 і станом на 31.12.2017.

Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 2536269 грн. встановлено заниження задекларованих фізичною особою - підприємцем показників у рядку 4.1 декларацій з податку на додану вартість "Нараховано податкових зобов'язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Кодексу за операціями, що оподатковуються за: основною ставкою" всього у сумі 57511 грн., у тому числі за грудень 2016 року - 29184 грн. та за грудень 2017 року - 28327 грн.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно п. 198.6. ст. 186 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Документальною перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_4 протягом 2016-2017 років було придбано товарно-матеріальні цінності (товари), які не були реалізовані (продаж, переробка, тощо), та які згідно наданих до перевірки довідок про залишки ТМЦ не значаться у залишках товарів станом на 31.12.2016 та станом на 31.12.2017, а отже використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку: придбані товари відповідно до зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) на загальну суму ПДВ 29184 грн. у 2016 році та 28327 грн. у 2017 році. Документальною перевіркою згідно наданих первинних документів, згідно даних ЄРПН встановлено розбіжність у залишках товарів станом на 31.12.2016 і станом на 31.12.2017. Згідно розрахунків у сумарному виразі розбіжність у залишках склала: за 2016 рік розрахунковий залишок товару на 31.12.2016 складає 1514178,57 грн. (без ПДВ), що на 145921,57 грн. більший, ніж наданий підприємцем, де сума ПДВ складає 29184 грн. Згідно розрахунків у сумарному виразі розбіжність у залишках склала: за 2017 рік розрахунковий залишок товару на 31.12.2017 складає 1698896,61 грн. (без ПДВ), що на 141638,86 грн. більший, ніж наданий підприємцем, де сума ПДВ складає 28327 грн.

В ході проведення документальної перевірки було надано запит про надання документів, в тому числі про надання довідки щодо залишків товарно-матеріальних цінностей станом на початок перевіряємого періоду, перше січня кожного року та на кінець перевіряємого періоду в розрізі товарів, в кількісному та вартісному виразі в цінах придбання без ПДВ. Згідно отриманої довідки товарно-матеріальні цінності (запчастини) станом на початок періоду (згідно попереднього акту перевірки) надано під номерами без назв та без кодів УКТ ЗЕД, станом на 01.01.2017 та 01.01.2018 залишки товарів надано під номерами та з кодами УКТ ЗЕД, але до одного коду можуть відноситись запчастини з різними номерами. В ЄРПН реалізовані товари вносяться по назві товару та коду УКТ ЗЕД. Тому ідентифікувати якого товару немає в реалізації неможливо і розрахунок проводився у сумарному вигляді.

Перевіркою встановлено, що на порушення п. п. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку із ненарахуванням податкових зобов'язань в сумі 28327 грн., виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку; не складено не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну.

Але при наданні заперечення платником додано інші залишки товарів. Порівнюючи додані при запереченні залишки товару на 01.01.2017 на суму 1824444,50 грн. з ПДВ з попередніми залишками, які надано під час перевірки на суму 1641909 грн. з ПДВ, встановлено, що підприємцем довключено залишки по товару «Розпилювач дизель FIRAD» в асортименті на суму 182535,05 грн. з ПДВ. Порівнюючи ЄРПН по придбанню та реалізації довключеного в залишки товару («Розпилювач дизель FIRAD») у 2016 році можна дійти висновку, що фактично залишок по товару «Розпилювач дизель FIRAD» на 01.01.2017 становить 1553,20 грн.

Розпилювач дизель FD-ASLA 154 Р 1320 394 шт. на суму 151678,76 грн. з ПДВ (384,97 грн./штука) не враховується в залишки, так як відсутнє придбання вказаного товару за ціною 384,97 грн. та у такій кількості.

Таким чином, загальна сума залишків товару станом на 01.01.2017 складає 1643772,84 грн. в т. ч. ПДВ 273910,40 грн. (1369810,70 грн. без ПДВ), що на 144367,87 грн. менше, ніж встановлено при проведенні перевірки ( сума ПДВ 28873,58 грн.).

Порівнюючи додані при поданні заперечення залишки товару на 01.01.2018 на суму 2046207,50 грн. з ПДВ з попередніми залишками, які надано під час перевірки на суму 1868709,30 грн. з ПДВ, встановлено, що підприємцем довключено залишки по товару «Розпилювач дизель FIRAD» в асортименті на суму 177408,13 грн. з ПДВ. Порівнюючи ЄРПН по придбанню та реалізації довключеного в залишки товару («Розпилювач дизель FIRAD») у 2017 році можна дійти висновку, що фактично залишок по товару «Розпилювач дизель FIRAD» на 01.01.2017 становить 1553,20 грн.

Розпилювач дизель FD-ASLA 154 Р 1320413 шт. на суму 173586,39 грн. з ПДВ (420,31 грн./штука) не враховується в залишки, так як відсутнє придбання вказаного товару за ціною 420,31 грн. та у такій кількості.

Таким чином залишки товару, які можуть бути враховані, станом на 01.01.2018 складають 1870573,14 грн., в т.ч. ПДВ 311762,19 грн. (1558810,95 грн. без ПДВ), що на 140085,66 грн. менше, ніж розрахункові (сума ПДВ 28017,14 грн.).

Відтак, податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 17.12.2018 є правомірним, а тому не підлягають скасуванню.

18.03.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що суть заперечень у відзиві відповідача є ідентичними відповіді на заперечення до акту перевірки та фактично зводиться до порівняння обсягів залишків товарно-матеріальних цінностей за 2016-2017 роки, та відмови відповідача врахувати наявність залишків товару на складі позивача. Підставою для таких висновків відповідача є твердження останнього про відсутність документального підтвердження придбання даного виду ТМЦ у 2016-2017 роках.

Господарські операції пов'язані з придбанням та реалізацією ФОП ОСОБА_4 в перевіряємий період товарно-матеріальних цінностей є повністю підтвердженими всіма необхідними належним чином оформленими первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та відповідно до вимог Податкового кодексу України. Фактично відповідач маніпулює недостовірними даними про залишки ТМЦ станом на початок перевіряємого періоду - 01.01.2016, не використавши при цьому можливості отримання від позивача в установленому законом порядку інформації щодо таких залишків та не здійснивши фактичну перевірку таких залишків під час перевірки.

Так, відповідно до п. 20.1.5 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати від платників податків, що перевіряються в ході перевірок, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або проводять діяльність, що підлягає ліцензуванню та/або патентуванню) від проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки), передбаченої абз. 1 цього пункту, або ненадання для перевірки документів, їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені ст. 94 ПКУ, а саме може бути застосовано адміністративний арешт майна платника податків.

Отже, працівники контролюючих органів мають право вимагати від посадових осіб платників податків (юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців), що перевіряються в ході перевірок, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки в присутності посадових осіб податкового органу. Згідно визначення даному в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інвентаризація представляє собою перевірку і документальне підтвердження наявності та стану, оцінки активів та зобов'язань підприємства.

Під час проведення перевірки, з метою повного та належного встановлення податкових зобов'язань позивача в перевіряємий період, відповідач не скористався правом проведення інвентаризації залишків ТМЦ наявних у ФОП ОСОБА_4 станом на момент проведення перевірки, також не запитував та не здійснював перевірку фактичної наявності приходних документів на ТМЦ.

Господарську діяльність ФОП ОСОБА_4 здійснює в орендованому приміщенні в АДРЕСА_1, яке складається з офісного та складського приміщення. Відповідно, в складському приміщенні і зберігається товар позивача з моменту придбання до моменту його реалізації. Однак, дані приміщення податковим органом не були перевірені на предмет наявності даних товарних залишків. Відсутні також докази звернення податкового органу до позивача щодо проведення інвентаризації ТМЦ, або ж відмови платника у її здійсненні за участю представника податкового органу і як наслідок, застосування до позивача наслідків, передбачених ст. 94 Податкового кодексу України.

Натомість, всупереч висновкам акту перевірки, в підтвердження придбання ФОП ОСОБА_4 станом на 31.12.2017 (кінець перевіряємого періоду) залишків товарно-матеріальних цінностей, а саме у вигляді Розпилювача дизель - FD-ASLA, з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку, фінансової звітності та виявленням фактичної наявності ТМЦ, позивачем було надано належним чином завірені копії документів на підтвердження придбання ФОП ОСОБА_4 товару (Розпилювач дизель - FD-ASLA) на суму 173586,39 грн. , а саме: рахунки, видаткові накладні, податкові накладні.

Таким чином, висновки податкового органу щодо заниження позивачем податкового зобов'язання по ПДВ в перевіряємий період є безпідставним, оскільки вони зроблені лише на припущенні щодо наявності в діяльності позивача ознак порушень приписів податкового законодавства.

27.03.2019 на адресу суду від Головного управління ДФС у Вінницькій області надійшли заперечення, які відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у задоволенні адміністративного позову, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_4 взятий на податковий облік у Вінницькій ОДПІ 19.05.1998 та перебуває на загальній системі оподаткування, є платником податку на додану вартість.

Видами господарської діяльності позивача є «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів», «Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів».

В результаті здійснення фінансово-господарських операцій пов'язаних з придбанням та реалізацією товарно-матеріальних цінностей в період з 01.01.2016 по 31.12.2017, ФОП ОСОБА_4 самостійно задекларовано податкові зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 2536269,00 грн.

Відповідно до наказу на проведення перевірки №5956 від 25.09.2018 та на підставі направлення №2666 від 29.10.2018 виданого ОСОБА_5 управлінням ДФС у Вінницькій області, головним державним ревізором-інспектором проведена планова документальна виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, за наслідком якої складено акт "Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2016 по 31.12.2017" №5840/1305/НОМЕР_1 від 26.11.2018.

У акті перевірки зафіксовані виявлені перевіркою порушення, а саме, заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 56 891,00 грн., внаслідок неправомірного включення до суми податкового кредиту вартості товарів, які використані ФОП ОСОБА_4 в операціях, що не являються господарською діяльністю платника податків, а також, відсутності таких товарів в залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 та 01.01.2018.

Податковий орган дійшов висновку, що придбані позивачем товарно-матеріальні цінності, а саме «Розпилювач дизель - FD-ASLA 154Р1320» в кількості 413 штук на загальну суму 173586,39 не приймали участі в господарських операціях позивача і в залишках товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2018 (кінець періоду, що перевірявся) вони відсутні.

Враховуючи вищевикладене перевіркою встановлено, що на порушення п. п. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку із не нарахуванням податкових зобов'язань в сумі 28327 грн., виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу (виходячи з вартості їх придбання), за товарами/послугами, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, у результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 57511 грн., у тому числі за грудень 2016 року - 29184 грн. та за грудень 2017 року - 28327 грн. Крім того, не складено не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну.

04.12.2018 позивачем були подані заперечення на акт перевірки від 26.11.2018 №5840/1305/НОМЕР_1, до яких повторно надавалися залишки ТМЦ ФОП ОСОБА_4 за 2016-2017 роки, довідку про ТМЦ, дані яких слід врахувати при перевірці та формуванні відповідних висновків в акті перевірки. Крім того, зазначив про помилковість та передчасність висновків зроблених в акті перевірки ФОП ОСОБА_4 від 26.11.2018 №5840/1305/НОМЕР_1 в частині виявлення розбіжностей в залишках ТМЦ в періоді, що перевірявся.

ОСОБА_5 управління ДФС у Вінницькій області повідомило позивача, що рішення буде прийнято з урахуванням розгляду заперечень.

За наслідком проведеної перевірки та складеного акта податковим органом сформовано:

- податкове повідомлення-рішення № від 17.12.2018, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним зобов'язаннями - 56891,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 14222,75 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 17.12.2018, яким застосовано штраф за відсутність складання та/або реєстрації податкової накладної з ПДВ на суму 28017 грн. - 14008,5 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України, органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. п. 75.1.2. ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому нормами ч. 2 ст. 9 вказаного закону встановлені вимоги до первинних документів. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської

операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тикам чином, в підтвердження правильності самостійно задекларованих ФОП ОСОБА_4 податкових зобов'язань по ПДВ за 2016-2017 роки, під час перевірки використано дані податкових накладних за 2016-2017 роки, які складені у відповідності до вимог законодавства, що і не заперечується відповідачем.

Однак, в акті перевірки зазначається відсутність в залишках ТМЦ товару - «Розпилювач дизель FD-ALSA» станом на 31.12.2017 на суму 173586,39 грн. через відсутність підтвердження його придбання у 2016-2017 роках.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що окрім наданих позивачем довідок про залишки ТМЦ станом на 01.01.2017 та 01.01.2018, за основу визначення залишків ТМЦ на початок перевіряємого періоду (станом на 01.01.2016) податковим органом взято дані з попереднього акту перевірки №994/1305/НОМЕР_1 від 27.09.2016.

Разом з тим, суд звертає увагу, що висновки акту перевірки №994/1305/НОМЕР_1 від 27.09.2016 та прийняті на його підставі рішення щодо донарахування позивачу податкових зобов'язань, у тому числі з ПДВ, визнані протиправними постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.12.2016, залишеною в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2017 у справі №802/1674/16-а.

Відтак, відповідач не отримав від суб'єкта господарювання в установленому законом порядку інформації щодо залишків ТМЦ та не здійснив фактичну перевірку таких залишків під час перевірки.

Суд звертає увагу і на те, що про відсутність об'єктивного підходу контролюючого органу при дослідженні залишків ТМЦ позивача під час перевірки свідчить і наступне.

Відповідно до п. 20.1.9 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати від платників податків, що перевіряються в ході перевірок, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або проводять діяльність, що підлягає ліцензуванню та/або патентуванню) від проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки), передбаченої абз. 1 цього пункту, або ненадання для перевірки документів, їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені ст. 94 ПКУ, а саме може бути застосовано адміністративний арешт майна платника податків.

Отже, з метою об'єктивного встановлення стану залишків ТМЦ та їх руху у господарській діяльності позивача у періоді, що перевірявся, працівники контролюючого органів мали право вимагати від позивача в ході перевірки, проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей , однак не вчинили даних дій.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Інвентаризація є одним з елементів бухгалтерського обліку і відіграє роль обов'язкового доповнення до поточної документації господарських операцій всіх підприємств.

Згідно п. 5 ч. 1 Загальних положень «Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань» затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879, інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов'язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються:

виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов'язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів;

установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку;

виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення;

виявлення активів і зобов'язань, які не відповідають критеріям визнання.

Відтак, під час проведення перевірки, з метою повного та належного встановлення податкових зобов'язань позивача в перевіряємий період, відповідач не скористався правом проведення інвентаризації залишків ТМЦ наявних у ФОП ОСОБА_4 станом на момент проведення перевірки.

Судом встановлено, що господарську діяльність ФОП ОСОБА_4 здійснює в орендованому приміщенні в АДРЕСА_1, яке складається з офісного та складського приміщення. В складському приміщенні зберігається товар позивача з моменту придбання до моменту його реалізації.

Однак, дані приміщення фіскальним органом не були перевірені на предмет наявності товарних залишків, що не заперечується відповідачем.

Крім того, відсутні також докази звернення податкового органу до позивача щодо проведення інвентаризації ТМЦ, або ж відмови платника у її здійсненні за участю представника Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Разом з тим, з метою за безпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності та виявленням фактичної наявності ТМЦ, позивачем надаються належним чином завірені копії документів, а саме, надаються рахунки, видаткові накладні, податкові накладні на підтвердження придбання ФОП ОСОБА_4 товару («Розпилювач дизель FD-ASLA») на суму 173586,39 грн. Суд звертає увагу, що дані документи також надавалися ревізору-інспектору Головного управління ДФС у Вінницькій області під час перевірки, що в свою чергу спростовує висновки перевірки податкового органу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно зроблений висновок щодо відсутності у ФОП ОСОБА_4 підтверджуючих документів на придбання ТМЦ, тому повністю спростовує висновки акту перевірки в частині правильності обрахунку податкового зобов'язання позивача з ПДВ в перевіряємий період.

За таких обставин, суд вважає, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_4 безпідставними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Згідно із частиною першою, другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 17.12.2018 та № від 17.12.2018.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 851 (вісімсот п'ятдесят одна) гривня 23 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1)

Відповідач: ОСОБА_5 управління ДФС у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Комар Павло Анатолійович