Справа № 826/12516/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року (розглянута за правилами спрощеного провадження (в порядку письмового провадження), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» та Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року, Приватне акціонерне товариство «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» та Товариство з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (далі - позивачі, ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», ТДВ «Шахта «Білозерська») звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо внесення в Акт податкової перевірки від 11.04.2017 № 120/26-15-14-02-04/37317990 «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Л. К. О.» () з питань дотримання вимог податкового, валютного га іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 року» висновків про неможливість підтвердити факт реалізації ТОВ «Л.К.О.» олії соняшникової нерафінованої на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та ТДВ «Шахта «Білозерська», та необхідність включення ТОВ «Л. К. О.» суми перерахованих коштів від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та ТДВ «Шахта Білозерська» до складу кредиторської заборгованості по вказаним контрагентам.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що відповідач своїми висновками у акті перевірки від 11.04.2017 № 120/26-15-14-02-04/37317990 про не підтвердження постачання товару фактично визнав недійсними правочини укладені між позивачами та ТОВ «Л.К.О», такі дії контролюючого органу, на думку позивачів, суперечать нормам чинного законодавства.

Просять задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо внесення в Акт податкової перевірки від 11.04.2017 № 120/26-15-14-02-04/37317990 «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Л. К. О.» () з питань дотримання вимог податкового, валютного га іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 року» висновків про неможливість підтвердити факт реалізації ТОВ «Л. К. О.» олії соняшникової нерафінованої на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та ТДВ «Шахта «Білозерська», та необхідність включення ТОВ «Л. К. О.» суми перерахованих коштів від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та ТДВ «Шахта Білозерська» до складу кредиторської заборгованості по вказаним контрагентам.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таку, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким змінити мотивувальне частину рішення суду.

Під час судового засідання 27 березня 2019 року представником Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» - Томчуком Миколою Володимировичем подано заяву про відмову від апеляційної скарги.

02 квітня 2019 року Приватним акціонерним товариством «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», в особі Генерального директора ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» Вороніним Сергієм Анатолійовичем повторно подано заяву про відмову від апеляційної скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року відмовлено у прийнятті заяви представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» - Томчука Миколи Володимировича про відмову від апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції скасуванню з закриттям провадження, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що 11 квітня 2017 року Головним управлінням ДФС у м. Києві складено Акт № 120/26-15-14-02-04/37317990 «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Л. К. О.» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2016 року».

За результатами перевірки відповідачем зроблено висновок що підтвердити факт реалізації ТОВ «Л.К.О.» олії соняшникової нерафінованої на ТОВ «Август-Україна», ТОВ «Білоцерківський хлібокомбінат», ТОВ «Воларі», ТОВ «Дельта-2010», ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», ТОВ «БК »Квадр», ПрАТ «Президент - готель», ТОВ «ВКФ «Теплобуд», ТОВ «Фастівський хлібокомбінат», ТДВ «Шахта «Білозерська», ТОВ «ГПІ-5», ПП «Луна - С» за Результатами перевірки не має можливості.

Позивачі зазначили, що висновки контролюючих органів спричиняють ризики для ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» та ТДВ «Шахта «Білозерська», оскільки податкові органи можуть використати їх для визнання господарських операцій позивачів з ТОВ «Л.К.О.» безтоварними, та, в подальшому до нарахувати позивачам податкові зобов'язання та штрафні санкції, базуючись на висновках, викладених у акті.

Вважаючи свої права та законні інтереси порушеними, останні звернулись до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що викладені в акті висновки є відображенням дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь - які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України в згаданій редакції).

З огляду на вказані норми можна зробити висновок, що законодавець встановив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, яка вважає порушеними свої права, свободи чи інтереси, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові або службові особи.

За правилами ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно - правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи; справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначається ст.19 КАС України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Загальне поняття акта перевірки наведено у пункті 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року №984 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за №34/18772), положення якого були чинними на момент виникнення спірних відносин, згідно з яким акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

У цьому випадку акт перевірки, в якому відображено узагальнений опис виявлених перевіркою порушень законодавства, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання акта перевірки, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на постанову ВСУ від 10.09.2013 року, відповідно до якої визначено, що «акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору».

Також, зазначає, що акт перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і сам по собі не породжує правових наслідків для платника податків а, такий акт відповідно, не порушує прав останнього.

Аналогічна правова позиція викладена у Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №2а/0470/10405/11, від 10.05.2018 року у справі №811/119/13-а, від 31.08.2018 року у справі №826/11213/15.

Окрім зазначеного вище, звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 13 Закону №2939-XII дії або бездіяльність посадових осіб органу державного фінансового контролю можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що предметом розгляду у цій справі є оскарження внесення в Акт податкової перевірки від 11.04.2017 № 120/26-15-14-02-04/37317990 висновків про неможливість підтвердити факт реалізації ТОВ «Л. К. О.» олії соняшникової нерафінованої на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та ТДВ «Шахта «Білозерська», та необхідність включення ТОВ «Л. К. О.» суми перерахованих коштів від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та ТДВ «Шахта Білозерська» до складу кредиторської заборгованості по вказаним контрагентам.

Так, колегія суддів зазначає, що дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки відповідно до пункту 3 Порядку проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Колегія суддів зазначає, що викладені в акті висновки є відображенням дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків.

Отже, предметом оскарження відповідно до статті 13 Закону №2939-XII є дії чи бездіяльність службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

На підстав віще зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція викладена у Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №2а/0470/10405/11, від 10.05.2018 року у справі №811/119/13-а, від 31.08.2018 року у справі №826/11213/15.

На підставі вище зазначеного приходить до висновку, що Акт податкової перевірки від 11.04.2017 № 120/26-15-14-02-04/37317990 та висновки про неможливість підтвердити факт реалізації ТОВ «Л. К. О.» олії соняшникової нерафінованої на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та ТДВ «Шахта «Білозерська», та необхідність включення ТОВ «Л. К. О.» суми перерахованих коштів від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та ТДВ «Шахта Білозерська» до складу кредиторської заборгованості по вказаним контрагентам, не є рішенням контролюючого органу, а лише фіксує результати перевірки, яка була проведена відносно ТОВ «Л. К. О.», а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи у зв'язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права та зроблено помилковий висновок щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч.5 ст.139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 2 400, 00 грн. (платіжне доручення №22033 від 31 січня 2019 року).

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо повернення судового збору у розмірі 2 400, 00 грн. та стягнення означених коштів з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням постанови про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 139, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» та Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій - закрити.

Повернути на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (адреса: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76, ) понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, шляхом стягнення з Державного бюджету України, відповідно до платіжного доручення від 31.01.2019 року № 22033, у розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 04 квітня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук