Справа № 627/1209/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 р.Справа № 627/1209/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох Олександра Віталійовича на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 27.02.2019 р. (ухвалене суддею Каліберда В.А., повний текст якого складено 27.02.2019 р.) по справі № 627/1209/18

за позовом ОСОБА_2

до Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох Олександра Віталійовича

про визнання неправомірним та скасування рішення, закриття провадження у справі про адмінінстративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох О.В., в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправною та скасувати постанову Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох О.В. № 491-ДК/0346По/08/01/-18 від 26.09.2018 р. у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому - КУпАП) у виді штрафу в сумі 340 грн.; закрити справу про адміністративне правопорушення у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 53 КУпАП.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 27.02.2019 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 27.02.2019 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, КУпАП; Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАС України), та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем пропущений десятиденний строк на оскарження вищевказаної постанови, оскільки вона прийнята 26.09.2018 р., а з позовом ОСОБА_2 звернувся лише 10.10.2019 р. Також вказує, що державне мито та судовий збір не є тотожними поняттями, а виключний перелік підстав, відповідно до яких позивачі звільняються від сплати судового збору визначені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому, згідно цього Закону, оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору. Крім того, відповідач вважає, що допущення редакційної описки в номері статті, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності не може бути підставою для скасування постанови про притягнення до такої відповідальності.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 26.09.2018 р. державним інспектором у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох О.В. винесено постанову серії № 491-ДК/0346По/08/01/-18, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень за ч.1 ст. 53 КУпАП, за те, що він використовує земельну ділянку із категорії не витребуваних часток, площею 3,70 га, розміщену поруч з ділянкою під кадастровим номером НОМЕР_1 без рішень органу виконавчої влади про передачу в користування (оренду), чим порушив ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаною постановою відповідача у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена із порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки ч. 1 ст. 53 КУпАП не передбачає відповідальності за самовільне заняття земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо пропуску строку позивачем звернення до суду із цим позовом суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Представником позивача подано заяву про поновлення строку на оскарження постанови Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох О.В. № 491-ДК/0346По/08/01/-18 від 26.09.2018 р. в обґрунтування якої вказує, що оскаржувана постанова ним була отримана лише 02.10.2018р., до цього часу про її існування не знав, тому просить поновити строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно із ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова від 26.09.2019 р. прийнята без участі позивача та отримана ним лише 02.10.2018 р., а з адміністративним позовом він звернувся до суду 11.10.2018 р., доказів того, що позивачем вказана постанова отримана раніше відповідачем не надано.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає причини пропуску процесуального строку на звернення з апеляційним позовом поважними, у зв'язку з чим вважає можливим клопотання апелянта задовольнити та поновлює ОСОБА_2 процесуальний строк звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про охорону земель», державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Підпунктом 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.01.2017 р. № 6 затверджено Інструкцію, якою з оформлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель матеріалів про адміністративні правопорушення (в подальшому - Інструкція), яка визначає порядок оформлення матеріалів у разі виявлення державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель порушень вимог земельного законодавства, їх обліку, розгляду, а також оскарження та контролю за провадженням у справах про адміністративні правопорушення.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Про вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 254 КУпАП, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно зі ст. 256 КУпАП та у пункту 5 розділу 2 Інструкції, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розділом 3 пункту 10 Інструкції, встановлено, що відповідно до вимог статті 283 КУпАП постанова має містити: назву постанови (відповідно до вимог статті 284 КУпАП); повну назву посади державного інспектора, який виніс постанову, його прізвище, ім'я та по батькові); дату розгляду справи та номер постанови; відомості про особу, щодо якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові, дата і місце народження, місце проживання/реєстрації та роботи або навчання, посада (для посадових осіб), ідентифікаційний номер фізичної особи (за наявності);опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативно-правового акта, який передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення; розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок та строк її відшкодування; рішення по справі; порядок виконання постанови; порядок і строк оскарження постанови; порядок набрання чинності постановою; строк пред'явлення постанови до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 КУпАП, використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об'єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень -тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п'яти до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п'ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судовим розглядом встановлено, що 26.09.2018 р. відповідачем позивача притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 53 КУпАП за те, що він використовує земельну ділянку із категорії не витребуваних часток, площею 3,70 га, розміщеною поруч з ділянкою під кадастровим номером НОМЕР_1, без рішень органу виконавчої влади про передачу у користування (оренду).

Проте, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не правильно кваліфіковані дії позивача та безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 53 КУпАП, тобто, за вчинення правопорушення, яке він не вчиняв.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова необґрунтована та підлягає скасуванню.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції відкрито провадження у справі з порушенням Кодексу адміністративного судочинства України, так як позивачем не сплачено судовий збір суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки норма ч. 4 ст. 288 КУпАП, яка звільняє від сплати державного мита у разі оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, є спеціальною нормою порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір». Тобто, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 27.02.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 229, 243, 271, 286, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку на звернення до суду з позовом до Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох Олександра Віталійовича про визнання неправомірним та скасування рішення, закриття провадження у справі про адмінінстративне правопорушення.

Поновити ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення до суду з позовом до Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох Олександра Віталійовича визнання неправомірним та скасування рішення, закриття провадження у справі про адмінінстративне правопорушення.

Апеляційну скаргу Державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель Борох Олександра Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 27.02.2019 року по справі № 627/1209/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін