Справа № 160/8086/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 квітня 2019 р. Справа № 160/8086/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

при секретарі судового засідання Зіненко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Скляр Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Криворізької міської ради до Комунального підприємства "Криничанське бюро технічної інвентаризації" в особі державного реєстратора ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішення 29078771 від 04.04.2016р., -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2018р. (згідно штемпеля поштового зв'язку) Криворізька міська рада звернулася з адміністративним позовом до Комунального підприємства "Криничанське бюро технічної інвентаризації", третя особа: ОСОБА_3 та просить скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Криничанське бюро технічної інвентаризації" ОСОБА_6 індексний номер: 29078771 від 04.04.2016р. про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на об'єкт нерухомого майна: торгівельний павільйон-закусочна, розташована за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 00, номер запису про право власності: 14000475.

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановського Р.А. від 27.11.2018р. вказану позовну заяву було повернуто позивачеві на підставі п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019р. було скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2018р., а справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

20.02.2019р. згідно розпорядження Дніпропетровського окружного адміністративного суду за № 307д, у зв'язку із перебуванням судді Барановського Р.А. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та на виконання розпорядження в.о. керівника апарату суду від 15.02.2019р. №40, на підставі повторного автоматизованого розподілу справ, вказану справу було передано для розгляду судді Конєвій С.О.

Ухвалою суду від 25.02.2019р. дану справу суддею Конєвою С.О. було прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до вимог ст.ст. 12, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.94).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте, 03.04.2019р. засобами електронного зв'язку надіслав на адресу суду клопотання, у якому просив про розгляд справи без участі представника відповідача в порядку письмового провадження (а.с.132-133).

Окрім того, 26.03.2019р. та 03.04.2019р. від відповідача надійшли клопотання про заміну неналежного відповідача, у якому останній просить замінити неналежного відповідача у цій справі - Комунальне підприємство "Криничанське бюро технічної інвентаризації" в особі державного реєстратора ОСОБА_6 на належного відповідача - ОСОБА_6 посилаючись на те, що ч.1, ч.2 ст.11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав та в діяльність державного реєстратора під час проведенян реєстраційних дій втручатися забороняється. Окрім того, відповідач посилається і на те, що державний реєстратор ОСОБА_6 звільнений з займаної посади (а.с.129,132-134).

Третя особа в судове засідання не з'явилася без поважної причини, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином 25.03.2019р. відповідно до вимог ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом телефонограми, наявної у справі (а.с.128).

Відповідно до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно до п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, належним чином повідомлених про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене, клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника в порядку письмового провадження, належне повідомлення третьої особи про дату, час та місце судового розгляду справи, строки вирішення спору, встановлені ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача та третьої особи відповідно до вимог ч.3 ст.194, п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 03.04.2019р., судом були поставлені на вирішення клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача.

Представник позивача проти задоволення вищезазначених клопотань відповідача заперечувала.

Розглянувши вказані клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача, з'ясувавши думку представника позивача, яка брала участь у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для їх задоволення та заміни відповідача у цій справі - Комунальне підприємство "Криничанське бюро технічної інвентаризації" в особі державного реєстратора ОСОБА_6 на належного відповідача - ОСОБА_6, оскільки за нормами п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, а тому, враховуючи, що на момент прийняття спірного рішення (04.04.2016р.) ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах із відповідачем, тобто був його посадовою особою, то і відповідачем у цій справі повинно виступати саме Комунальне підприємство "Криничанське бюро технічної інвентаризації".

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотань відповідача про заміну неналежного відповідача слід відмовити.

Заслухавши представника позивача, який брав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що зазначений вище адміністративний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому слід закрити провадження у даній справі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.1 ст.2 наведеного Кодексу, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч.3 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

За приписами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у поряду цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, при цьому, вимоги щодо реєстраційних дій державного реєстратора та прийнятого реєстратором рішення можуть бути похідними від спору щодо права власності на таке майно.

Як вбачається зі змісту позову та доданих до нього документів, позивачем, фактично, оспорюється право власності ОСОБА_3 (третя особа у даній справі) на торгівельний павільйон-закусочну за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,0049 га кадастровий номер:НОМЕР_1 (договір оренди земельної ділянки №94 від 08.02.2006р.), яке було зареєстровано державним реєстратором ОСОБА_6 за ОСОБА_3 (а.с.104,108-111).

Таким чином, даний спір стосується права власності ОСОБА_3 (третя особа у даній справі) на торгівельний павільйон-закусочну за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,0049 га кадастровий номер:НОМЕР_1 та за своєю суттю і змістом є цивільно-правовим спором, а заявлені позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора можуть бути похідними від спору про право власності на таке майно, що розташоване на спірній земельній ділянці.

Так, згідно зі ст. 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Пунктами «а», «в» частини першої статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Орган місцевого самоврядування, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних відносин не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень - орган місцевого самоврядування - владних управлінських функцій не здійснював.

Отже, вказаний спір не є публічно-правовим та не пов'язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, даний спір стосується прав, інтересів та свобод позивача у цивільних земельних правовідносинах сторін.

Тобто, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальні ознаки приватно-правових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб'єкта владних повноважень.

Рішення суб'єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у відповідної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права, що виникло у певного суб'єкта в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція щодо юрисдикції таких спорів викладена і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018р. у справі №802/1792/17а, від 04.04.2018р. у справі №817/567/16, від 02.10.2018р. у справі №911/488/18, від 30.01.2019р. у справі №803/413/18.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, і зі змісту позову та доданих до нього документів видно, що метою пред'явлення заявленого позову у цій справі про скасування рішення є оскарження цивільного речового права (щодо права власності на торгівельний павільйон-закусочну за адресою: АДРЕСА_1, що розташований на спірній земельній ділянці площею 0,0049 га кадастровий номер:НОМЕР_1), що виникло у третьої особи - ОСОБА_3 в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень, а тому вказаний спір носить прватно-правовий характер та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства, де похідними вимогами можуть бути заявлені такі вимоги як визнання рішення незаконним згідно до вимог ст.ст. 11, 16, 19 Цивільного кодексу України.

Також, судом враховується і те, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2016р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад цього спору, суд приходить до висновку, що даний позов не містить ознак публічно-правового спору, а витікає із цивільного (земельного) права, яке існує між позивачем та третьою особою - ОСОБА_3, а тому не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, слід роз'яснити позивачеві, що враховуючи не тільки суб'єктивний склад даного спору, а й характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у цій справі, даний спір є цивільно-правовим спором та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України з урахуванням суб'єктивного складу сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, провадження у даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 44-47, п.1 ч.1 ст.238, ст.ст. 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі №160/8086/18 за адміністративним позовом Криворізької міської ради до Комунального підприємства "Криничанське бюро технічної інвентаризації" в особі державного реєстратора ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_3 про скасування рішення 29078771 від 04.04.2016р. - закрити.

У відповідності до вимог ст.239 Кодексу адміністративного судочинства України, роз'яснити позивачеві, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду за правилами цивільного судочинства.

При цьому, також роз'яснити, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали, або протягом п'ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини ухвали) відповідно до вимог ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повна ухвала складена - 08.04.2019р.

Суддя С.О. Конєва